Номер провадження 2/754/8695/26
Справа №754/6972/26
РІШЕННЯ 
Іменем України

16 червня 2026 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді - Галась І.А.
при секретарі - Кирилова А.А.
за відсутності сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа - ОСОБА_3 , Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, 

В С Т А Н О В И В:
20 квітня 2024 року до Деснянського районного суду міста Києва звернулась позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), 3-тя особа - ОСОБА_3 , Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. 
Свої позовні вимоги позивач обґрунтував наступним.
ОСОБА_1 набула право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 як член сім`ї наймача на підставі ордера від 22.08.1988р. № 12913 серія Б, виданого її батькові ОСОБА_4 .
Відповідно до витягу з розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 07.10.2015 № 557, у зв`язку зі смертю наймача ОСОБА_4 . Позивачу було надано дозвіл на переоформлення права користування Житловим приміщенням, внаслідок чого Позивач набула статусу наймача зазначеної Квартири.
Позивач фактично проживає у вказаному Житловому приміщенні, користується ним, несе витрати з його утримання та оплати житлово-комунальних послуг.
Згідно з листом Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 102-102/Ч-929-487, станом на 04.03.2026 року у Квартирі зареєстровано трьох осіб.
Окрім Позивача та члена її сім`ї ОСОБА_3 , у Квартирі з 2011 року зареєстрований Відповідач - ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з реєстру Київської територіальної громади від 18.03.2026 № 2026/004351786.
Відповідач фактично у Квартирі не проживав та не проживає на теперішній час, особистих речей у ній не має, участі в утриманні Житлового приміщення та оплаті житлово-комунальних послуг не бере.
Відповідач понад десять років безперервно проживає за межами України (у США), наміру повертатися в Україну не має, що свідчить про добровільну зміну місця проживання та відсутність наміру користуватися Житловим приміщенням.
Зазначене підтверджується актом від 06.03.2026 року, складеним начальником ЖЕД - 313 Лиман С.О., згідно з яким сусіди - мешканці будинку АДРЕСА_3 - засвідчили факт непроживання Відповідача у Квартирі; копією нотаріально посвідченої та апостильованої в США заяви ОСОБА_2 від 21.07.2015 року, що свідчить про фактичне місцеперебування Відповідача в США упродовж тривалого часу.
Отже, Відповідач не проживає у Житловому приміщенні без поважних причин понад 10 років, що значно перевищує встановлений законом строк у шість місяців.
Наявність за Відповідачем права на користування Житловим приміщенням за відсутності його фактичного проживання порушує права та законні інтереси Позивача як наймача, а саме: ускладнює реалізацію права на приватизацію житла, оскільки відповідно до законодавства України така приватизація здійснюється за участю всіх осіб, які мають право користування житлом; створює невизначеність щодо складу користувачів; покладає на Позивача обов`язок самостійно нести витрати на утримання житла.
Відповідач ОСОБА_2 та третя особа 1 ОСОБА_3 не будуть заперечувати проти задоволення вимог цієї позовної заяви, оскільки іншим шляхом, ніж позбавлення Відповідача права на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 у судовому порядку, належно забезпечити законні інтереси Позивача, як наймача цього приміщення, неможливо.
З огляду на викладене вище позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21 квітня 2026 року відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа - ОСОБА_3 , Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
30 квітня 2026 року відповідачем ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» подано заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності відповідача з огляду на наступне.
Повідомляє, що не може бути присутнім у вказаному та інших судових засіданнях у справі № 754/6972/26 (провадженні 2/754/8695/26) оскільки, як вірно зазначено ОСОБА_1 у позовній заяві, постійно проживає за межами України в Сполучених Штатах Америки (США), де перебуваю і на даний час.
Позовні вимоги ОСОБА_1 у справі № 754/6972/26 (провадженні 2/754/8695/26) повністю визнає, з викладених у позовній заяві обставин.
Наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 ст. 206 ЦПК України, йому зрозумілі.
У зв`язку із викладеним, просить розглянути цивільну справу № 754/6972/26 (провадження 2/754/8695/26) за позовною заявою ОСОБА_1 про визнання його, ОСОБА_2 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , за моєї відсутності на підставі наявних у справі матеріалів.
05 травня 2026 року третьою особою ОСОБА_3 через підсистему «Електронний суд» подано заяву про повністю підтримання позовних вимог з викладених у позовній заяві обставин.
Вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , наймачем якої є її матір ОСОБА_1 . У цій квартирі зареєстрований також ОСОБА_2 , який дійсно у ній ніколи не проживав та не проживає на даний час, його особисті речі у квартирі не зберігаються, жодної участі в утриманні цієї квартири Відповідач не бере та ніколи не брав. Понад 10 років тому ОСОБА_2 виїхав на постійне
Місце проживання до США, де і перебуває на даний час.
З огляду на зазначене, просить суд: Розглянути цивільну справу № 754/6972/26 (провадження 2/754/8695/26) за позовною заявою ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , за її відсутності на підставі наявних у справі матеріалів. Врахувати її письмові пояснення при вирішенні справи.
04 червня 2026 року представником Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації - Калюжною Л.Є. подано заяву про розгляд справи у відсутність представника та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України за наявними в справі матеріалами та доказами.
11 червня 2026 року представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Макаренко Ю.В. через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про підтримання поховних вимог та розгляд справи за відсутності сторони позивача.
Сторони до судового розгляду справи не з`явились.
Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Судом встановлено, Виконавчим комітетом Дніпровської районної ради народних депутатів м. Києва згідно рішення від 08 серпня 1988 року № 541/1, видано Ордер на жиле приміщення № 12913 серія Б було видано ОСОБА_4 з сім`єю із чотирьох людей на право зайняття службового приміщення розміром 40,8 кв.м., яка складається із трьох кімнат за адресою АДРЕСА_1 . Склад сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (дружина), ОСОБА_6 (донька), ОСОБА_7 (онука).
Відповідно до витягу з розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 07.10.2015 № 557, у зв`язку зі смертю наймача ОСОБА_4 . ОСОБА_1 було надано дозвіл на зміну договору найму трикімнатної квартири АДРЕСА_4 . 
Згідно листа Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 102-102/Ч-929-487, станом на 04.03.2026 року у Квартирі зареєстровано трьох осіб.
Витягом з реєстру Київської територіальної громади від 18.03.2026 № 2026/004351786 за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований Відповідач - ОСОБА_2 , з 23.08.2011 року по теперішній час.
Факт відсутності відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем реєстрації підтверджується актом від 06.03.2026 року, складеним начальником ЖЕД - 313 Лиман С.О., згідно з яким сусіди - мешканці будинку АДРЕСА_3 - засвідчили факт непроживання Відповідача у Квартирі.
Копією нотаріально посвідченої та апостильованої в США заяви ОСОБА_2 від 21.07.2015 року, свідчить про фактичне місцеперебування його в США упродовж тривалого часу.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.
Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. 
Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.
Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. 
Відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.
Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316,317,319,321 ЦК України).
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За ст. 270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування. 
Враховуючи викладене, а також те, що судом достовірно встановлено, що Відповідач не мешкає за адресою: АДРЕСА_1 не утримує дане житло, не сплачує комунальні послуги, що було підтверджено самим відповідачем у заяві про визнання позовних вимог, в даному житлі особистих речей немає, він там тільки зареєстрований суд вважає, що Відповідач втратив право користування жилим приміщенням за вказаною адресою, отже позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 319, 321, 317, 316, 328,16 ЦК України, ст. 150 ЖК Української РСР, ст.ст. 12,13,76-79,328, ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа - ОСОБА_3 , Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається до безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення. 

Суддя