ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/34475/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року (суддя О.С. Луніна) у справі № 160/34475/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області оформлену листом №60588-42149/Я-01/8-0400/25 від 07.11.2025 року, яка полягає у відмові в переведенні позивачки з пенсії яка призначена за вислугу років на підставі п.«б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року на пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії, а саме перевести позивачку з пенсії за вислугу років яка призначена на підставі п.«б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року на пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року з 26.09.2024 року (з урахуванням положень ст. 50 ч.3 Закону №2262) виходячи з вислуги років - 29 років 04 місяці 19 днів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відмова позивачці у переведенні на пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є протиправною та порушує право позивачки на належне пенсійне забезпечення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року адміністративний позов задоволено.
Судом першої інстанції зазначено, що до спірних правовідносин слід застосовувати порядок обчислення вислуги років для визначення права позивача на пенсію відповідно до Порядку № 393, чинного на день звільнення позивача зі служби.
Суд першої інстанції з`ясував, що у наказі про звільнення зі служби, з-поміж іншого, 
зазначено, що вислуга років на день звільнення зі служби в пільговому обчисленні становить 29 років 00 місяців 18 днів.
Вказане у своїй сукупності дозволило суду першої інстанції дійти висновку, що для призначення пенсій за вислугу років за Закону №2262-ХІІ на час звільнення позивачки зі служби календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393, а тому, позивачка має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до положень пункту «а» статті 12 Закону №2262-XII та Постанови №393.
Відтак, суд першої інстанції вказав, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що після скасування положень постанови КМУ №103, Уряд України не приймав рішення про зміну розміру грошового забезпечення осіб начальницького та рядового складу, не вводив нові види грошового забезпечення. Зауважує, що пенсія військових пенсіонерів розрахована шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року на відповідний тарифний коефіцієнт і правомірно виплачується по цей час. Звертає увагу, що від Мінсоцполітки повідомлення пенсійному органу не надходило, а отже підстави для перерахунку пенсії позивачки відсутні.
Позивачка подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року.
Згідно витягу із наказу Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» від 14.12.2020 року №233/ОС-20 звільнено по пункту 7 частини 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 31 грудня 2020 року з посади начальника оперативного відділу за її ініціативою.
Цим же наказом визначено, що вислуга років для виплати грошової допомоги при звільненні складає 22 роки 00 місяців 14 днів.
Пільгова вислуга років для виплати надбавка за вислугу років складає 29 років 04 місяці 18 днів.
26.09.2025 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про переведення на пенсію за вислугою років на підставі пункту «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року з 26.09.2024 року (з урахуванням положень ст. 50 ч.3 Закону №2262) виходячи з вислуги років - 29 років 04 місяці 19 днів.
У відповідь на звернення 07.11.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано лист №60588-42149/Я-01/8-0400/25, яким відмовлено у вчиненні перерахунку, оскільки позивачка не має 25 календарних років вислуги.
Вважаючи протиправною відмову пенсійного органу, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Статтею 10 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII № «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.
Відповідно до п. «а» ст. 12 Закону №2262 пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Згідно витягу із наказу Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» від 14.12.2020 року №233/ОС-20 вбачається, що звільнено по пункту 7 частини 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 31 грудня 2020 року з посади начальника оперативного відділу за її ініціативою. Також, за відомостями з цього наказу пільгова вислуга років позивачки складає більше 29 років.
Оскільки позивачка проходила службу у Державній кримінально-виконавчій службі України при вирішенні спірних правовідносин, що виникли у цій справі варто також враховувати положення спеціального Закону України від 23.06.2005 № 2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».
Частиною четвертою статті 23 Закону № 2713-IV визначено, що особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.
Колегія суддів враховує, що досліджуючи природу пільгового зарахування вислуги років особі, яка проходила службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18 зробив висновок, що таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.
Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.
Крім того, у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2025 року у справі №520/14878/23 та від 26 лютого 2025 року у справі № 560/14729/23, аналізуючи правовідносини щодо пільгового обчислення календарної вислуги років особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, суд дійшов висновку про те, що право позивача на пільгове зарахування вислуги років саме для призначення пенсії передбачене частиною четвертою статті 23 Закону № 2713-IV, яка підлягає застосуванню під час вирішення спірних правовідносин.
Подібний підхід застосований також і у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі №420/29256/23, від 13 березня 2025 року у справі № 160/9410/24 та від 11 березня 2025 року у справі № 160/31127/23.
Таким чином, право осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби на зарахування вислуги, необхідної для призначення пенсії, в пільговому обчисленні визначене в першу чергу Законом № 2713-IV і такий обрахунок вислуги років для зазначених осіб не суперечить положенням статті 12 Закону №2262-ХІІ, а лише конкретизує його, надаючи можливість зарахування зазначеним особам календарної вислуги в пільговому обчисленні, у зв`язку зі специфічними умовами праці колишніх працівників кримінально-виконавчої служби.
Враховуючи наведе, колегія суддів зазначає, що позивачка звільнена зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України, вислуга років позивачки на день звільнення в пільговому обчисленні становила більше 29 років, а отже позивачка має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав визнати протиправною відмову пенсійного органу, оформлену листом №60588-42149/Я-01/8-0400/25 від 07.11.2025 року, яка полягає у відмові в переведенні позивачки з пенсії, яка призначена за вислугу років на підставі п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року на пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року.
Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі № 160/34475/25 –без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 17.06.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров