П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/7866/25	

Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В.В.
Місце ухвалення: м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого – Лук`янчук О.В.
суддів – Бітова А.І.
– Ступакової І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одеса адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення від 27.06.2025 року № 143150011457; зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просить: 
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Харківській області від 27.06.2025 №143150011457; 
зобов`язати Головне управління ПФУ в Миколаївській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" з 20.06.2025, з урахуванням до загального стажу державної служби періоду роботи в органах місцевого самоврядування; 
зобов`язати Головне управління ПФУ в Миколаївській області врахувати довідку від 20.06.2025 №16266/10.01-08/10/011/25 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели кваліфікацію посад державної служби, та посаду якої було кваліфіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), та довідку від 19.06.2025 №16157/10.01.-08/10/011/25 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, видані управлінням комунального майна Миколаївської міської ради.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона перебуває на обліку у Головному управлінні ПФУ в Миколаївській області та з 01.01.2022 отримує пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 20.06.2025 позивачка звернулась до Пенсійного фонду із заявою про перехід з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", однак рішенням Головного управління ПФУ в Харківській області №143150011457 від 27.06.2025 їй відмовлено у зв`язку з тим, що станом на 01.05.2016 вона не перебувала на посаді державного службовця та має менше 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державної служби. На переконання позивачки, відповідач протиправно не зарахував їй періоди роботи в органах місцевого самоврядування до стажу державної служби, чим позбавив її права на отримання пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задоволено повністю. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №143150011457 від 27.06.2025.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити, нарахувати, та виплатити ОСОБА_1 з 20.06.2025 пенсію за віком згідно статті 37 Закону України “Про державну службу” із зарахуванням до загального стажу державної служби весь період роботи в органах місцевого самоврядування, починаючи з 01.05.2001 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 23.08.1983, та з врахуванням довідок від 20.06.2025 №16266/10.01-08/10/011/25 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели кваліфікацію посад державної служби, та посаду якої було кваліфіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), від 19.06.2025 №16157/10.01.-08/10/011/25 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Управлінням комунального майна Миколаївської міської ради, з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять грн двадцять коп.).
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незастосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та надання висновків, що не відповідають викладеним обставинам справи, просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.03.2026 по справі № 400/7866/25, ухвалити нове рішення по даній справі, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В своїй скарзі, апелянт зазначає, що посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями, а тому періоди роботи на посадах службовців в органах місцевого самоврядування при переході на посади, віднесені до відповідних категорій посад органів місцевого самоврядування, не можуть бути зараховані до стажу державної служби.
Вказує, що надані позивачем довідки про заробітну плату не були предметом розгляду при прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії, так як позивачу відмовлено лише з підстав відсутності стажу державної служби, а відтак, у суду були відсутні підстави вважати, що право позивача у цій частині буде порушене.
Також зазначає й про те, що судом не враховані висновки Верховного Суду в аналогічних справах від 18.03.2021 у справі № 500/5183/17, від 11.04 2023 у справі № 1.380.2019.003855, від 18.10.2018 у справі № 523/9208/17.
Також, не погоджуючись з вказаним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області також подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незастосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та надання висновків, що не відповідають викладеним обставинам справи, просить рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.03.2026 по справі №400/7866/25 скасувати, прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В своїй скарзі, апелянт зазначає, що час перебування на посадах місцевого самоврядування не зараховується до стажу державної служби для призначення пенсії державного службовця за віком відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону №889.
Апелянт наголошує на тому, що оскільки відповідачем рішення про призначення пенсії за віком державного службовця не приймалось, то й вимога позивача про призначення пенсії за віком державного службовця з урахуванням довідок про складові заробітної плати є передчасною. Також, зазначені довідки не відповідають Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 14.09.2016 №622 зі змінами внесеними Постановою №823 від 12.07.2024, які набули чинності з 01.01.2024р.
Також вказує, що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання до яких з боку суду є неприпустимим.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та з 01.01.2022 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
20.06.2025 року ОСОБА_1 звернулась до Пенсійного фонду із заявою про перехід з пенсії за віком відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".
Рішенням Головного управління ПФУ в Харківській області №143150011457 від 27.06.2025 ОСОБА_1 відмовлено у переведенні пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" та здійсненні перерахунку.
Відмова обґрунтована тим, що оскільки позивачка станом на 01.05.2016 не перебувала на посаді державного службовця та має менше 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, право на переведення на пенсію за віком відповідно до положень Закону №889, відсутнє. 
При цьому, відповідач не врахував до стажу державної служби періоди роботи позивачки з 01.05.2001 по 01.05.2016 в органах місцевого самоврядування, так як посади, на яких працювала ОСОБА_1 не відносяться до категорії посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами КМУ.
Не погоджуючись з цим, позивачка звернулась до суду.
Вирішуючи спірне питання суд першої інстанції виходив з того, що період роботи позивачки, починаючи з 01.05.2001 по 01.09.2020 (запис №23 у трудовій книжці НОМЕР_1 ) підлягає зарахуванню до стажу державної служби, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про Державну службу", а відтак, стаж державної служби позивачки становить більше 20 років, що дає їй право на призначення пенсії згідно ст. 37 Закону України "Про державну службу" з 20.06.2025 року (дата звернення із заявою про перехід на пенсію).
При цьому суд першої інстанції задовольнив позовну вимогу позивача щодо зобов`язання врахувати довідки про складові заробітної плати №16266/10.01-08/10/011/25 від 20.06.2024 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, №16157/10.01-08/10/011/25 від 19.06.2025 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції з урахуванням ст. 308 КАС України, в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.
Закон № 889-VIII набув чинності 01.05.2016, підпунктом 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» якого визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про державну службу» (далі Закон № 889-VIII) (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, статті 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, статті 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, статті 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 12 цього ж розділу визначено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, статті 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, статті 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною першою статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (далі Закон № 3723-ХІІ) встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
За наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Подібних висновків щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у рішенні від 04.04.2018 у зразковій справі № 822/524/18, а також у постановах від 01.12.2020 у справі № 466/6057/17, від 16.12.2021 у справі № 538/804/17, від 22.06.2021 у справі № 308/67/17, від 29.09.2022 у справі № 234/6967/17 та від 29.11.2022 у справі № 431/991/17, від 11.04.2023 у справі № 1.380.2019.003855.
Отже, необхідною умовою для одержання пенсії державного службовця, у порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 889-VIII, є наявність у особи 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби до набрання чинності Законом № 889-VIII, можуть розраховувати дві категорії осіб:
- державні службовці, які на день набрання чинності Законом № 889, станом на 01.05.2016 обіймали посади державної служби та мали не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України;
- особи, які на день набрання чинності Законом № 889, мали не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, незалежно від факту роботи на державній службі станом на 01 травня 2016 року.
Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.05.2016 № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII.
Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
До набрання чинності Законом № 889-VIII (до 01.05.2016) посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби, визначалися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі Порядок № 283).
Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (діяв до набрання чинності Законом України «Про державну службу» № 889), робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби.
Згідно із пунктом 4 цього Порядку, до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії державного службовця відповідач зазначив відсутність у позивача достатнього стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, а періоди роботи на посадах службовців в органах місцевого самоврядування не можуть бути враховані до стажу державної служби.
Так, відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 позивач: 
27.07.1993 – призначена на посаду інженера II категорії Управління житлово-комунального господарства Міськвиконкому;
31.03.1994 - присвоєно 13 ранг державного службовця;
20.05.1994 - прийняла Присягу державного службовця;
12.06.1996 - звільнена з займаної посади переведенням;
13.06.1996 - прийнята на посаду інспектора, спеціаліста ІI категорії відділу індивідуального будівництва та оренди нежитлових приміщень Виконкому Миколаївської міської Ради народних депутатів;
02.06.1996 - переведена на посаду інспектора, головного спеціаліста відділу індивідуального будівництва та оренди нежитлових приміщень;
01.02.1998 - переведена на посаду головного спеціаліста шляхом переведення;
01.02.1998 - прийнята на посаду інспектора відділу оренди Управління майном комунальної власності Миколаївської міської ради;
31.03.1998 - присвоєно 12 ранг державного службовця;
01.05.2001 - присвоєно 11 ранг державного службовця;
17.07.2001 - прийняла Присягу посадової особи місцевого самоврядування;
21.08.2001 - присвоєно черговий 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування;
Управління майном комунальної власності Миколаївської міської ради реорганізовано у Фонд комунальної власності міської ради;
22.07.2002 - переведена на посаду головного спеціаліста відділу оренди у Фонд комунальної власності міської ради;
28.02.2004 - переведена на посаду заступника начальника відділу оренди Фонду комунальної власності міської ради;
06.04.2004 - присвоєно 10 ранг посадової особи місцевого самоврядування;
01.06.2005 - переведена на посаду начальника відділу оренди Фонду комунальної власності міської ради;
05.07.2005 - присвоєно черговий 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування;
Фонд комунальної власності міської ради реорганізовано в управління з використання та розвитку комунальної власності міської ради;
03.08.2006 - переведена на посаду начальника відділу договірних відносин управління з використання та розвитку комунальної власності міської ради;
Управління з використання та розвитку комунальної власності міської ради перейменовано в управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради;
Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради перейменовано в управління комунального майна Миколаївської міської ради.
01.09.2020 - призначена переведенням на посаду заступника начальника управління комунального майна Миколаївської міської ради.
Так, відповідно до статті 1 Закону № 2493-III служба в органах місцевого самоврядування це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих Законом.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2493-III передбачено, що дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 14 Закону № 2493-III в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад, зокрема, п`ята категорія посади керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, старост; сьома категорія посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад.
Згідно з пунктом 8 розділу XI «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі Постанова № 283), яка втратила чинність 25.03.2016, було затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, відповідно до якого до стажу державної служби зараховується, зокрема, робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування (пункт 2).
При цьому пунктом 3 Порядку обчислення стажу державної служби визначено, що до стажу державної служби включається також час роботи на посадах службовців в органах, зазначених у пункті 2 цього Порядку і додатку до нього, якщо при просуванні по службі вони зайняли посади державних службовців.
Водночас згідно з пунктом 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Отже, вищезазначеними нормативно-правовими актами передбачено зарахування до стажу державного службовця періоди роботи на посадах, які займала позивач.
Проте, відповідач протиправно не врахував до стажу державної служби позивача період роботи в органах місцевого самоврядування, починаючи з 01.05.2001 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 23.08.1983, внаслідок чого дійшов хибного висновку, що позивач станом на 01.05.2016 не має необхідного стажу державної служби і станом на вказану дату не займала посаду державної служби. 
За вказаних підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірне рішення відповідача №143150011457 від 27.06.2025 є необґрунтованим, з огляду на що підлягає скасуванню як протиправне.
Щодо доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про те, що прийняття рішення про призначення пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі змісту Рекомендації № R(80) 2 Комітету Міністрів державам - членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснити з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень, те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящих в ієрархії нормативно-правовим актам. Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межи завдань адміністративного судочинства.
Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Право на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.
Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.
При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Так, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.
Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
У даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, призначати пенсію позивачу чи ні.
Отже, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин - визначення пенсійному органу обов`язку призначити ОСОБА_1 пенсію за віком.
Крім того, апелянт у своїй скарзі безпідставно посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.10.2018 у справі № 523/9208/17, оскільки правовідносини у зазначеній справі та у справі, що розглядається, не є подібними.
У справі № 523/9208/17 предметом спору було повторне призначення пенсії позивачу відповідно до Закону № 3723-ХІІ, яку вона вже отримувала у 2011 році та з якої у 2013 році перейшла на пенсію за Законом № 1058. Оцінюючи зазначені обставини, Верховний Суд виснував, що оскільки позивачці до набрання чинності Законом № 889-VIII призначалася пенсія відповідно до Закону № 3723-XII, права на повторне призначення пенсії відповідно до вказаного Закону позивач не має.
Натомість, у даній справі позивачка з 01.01.2022 отримує пенсію за віком за Законом № 1058 і вперше звернулася із заявою від 20.06.2025 про перехід на пенсію державного службовця.
Щодо посилання на постанову Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 500/5183/17, то колегія суддів зазначає, що предметом касаційного перегляду у справі № 500/5183/17 було виключно питання розміру відсоткового співвідношення заробітної плати для обчислення пенсії державного службовця по інвалідності.
Щодо позовних вимог зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області врахувати довідки від 20.06.2025 №16266/10.01-08/10/011/25 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели кваліфікацію посад державної служби, та посаду якої було кваліфіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), від 19.06.2025 №16157/10.01.-08/10/011/25 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Управлінням комунального майна Миколаївської міської ради суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
У справі, яка розглядається, спір виник щодо права позивача на пенсію державного службовця, оскільки територіальний орган Пенсійного фонду України не визнав цього права за ОСОБА_1 .
При цьому, питання щодо врахування наданих ОСОБА_1 довідок про заробітну плату органом ПФУ не вирішувалося.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 вересня 2023 року у справі №560/8328/22, вимоги позивача зобов`язати обрахувати пенсію за віком з урахуванням заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є передчасними, оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а отже така вимога спрямована на майбутнє, через що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.
Тож, на думку колегії суддів, вимоги позову про визначення розміру пенсії з урахуванням довідок про заробітну плату від 20.06.2025 №16266/10.01-08/10/011/25 та від 19.06.2025 №16157/10.01.-08/10/011/25, виданих управлінням комунального майна Миколаївської міської ради, задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними. 
Право позивача щодо визначення розміру пенсії наразі не є порушеним.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Враховуючи те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 317 КАС України, рішення суду має бути скасовано в частині задоволення позову ОСОБА_1 про зобов`язання ГУ ПФУ в Миколаївській області врахувати довідки про складові заробітної плати від 20.06.2025 №16266/10.01-08/10/011/25 та від 19.06.2025 №16157/10.01.-08/10/011/25 при призначенні пенсії державного службовця, з ухваленням по справі в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позову. 
Враховуючи, що дана справа у відповідності до п.3 ч.6 ст.12 КАС України, належить до категорії справ незначної складності, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області врахувати довідки від 20.06.2025 №16266/10.01-08/10/011/25 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели кваліфікацію посад державної служби, та посаду якої було кваліфіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), від 19.06.2025 №16157/10.01.-08/10/011/25 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Управлінням комунального майна Миколаївської міської ради.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. 
В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлений 26 травня 2026 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук 

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова