Справа № 127/7081/26 
Провадження № 33/801/489/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковальчук Л. В.
Доповідач: Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі: 
судді судової палати з розгляду цивільних справ Войтка Ю. Б., 
розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2026 року в справі про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП,
встановив:
Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2026 року  ОСОБА_1  визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень на користь держави Україна із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, а також стягнуто з нього судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп. на користь держави. 
Відповідно до обставин, встановлених судовим рішенням, 25.02.2026 року о 00:15 год. по вул. Якова Шепеля, 1В в м. Вінниця водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Toyota C-HR», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку проводився за допомогою приладу Драгер 6820, проба 0,58 проміле, чим порушив п.2.9.а.ПДР – керування т/з особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що знижують їх увагу та швидкість реакції, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст.130 КУПАП.
Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції  ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувану постанову незаконною, просить її скасувати, а провадження у справі – закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції проігнорував ту обставину, що протокол та додані до нього документи не відповідають фактичним обставинам справи.
Як вбачається з відеозапису, відеофіксація розпочалася 25.02.2026 о 00:19:19 год., при цьому на записі зафіксовано нерухомий транспортний засіб, який перебуває на узбіччі дороги. Водночас у протоколі зазначено, що водій керував автомобілем о 00:15:30 год., що не відповідає дійсності. Відеофіксація на портативний реєстратор о 00:15:30 год., всупереч вимогам Інструкції, працівниками поліції не здійснювалася, а факт керування транспортним засобом у зазначений час матеріалами справи не підтверджується.
Апелянт звертає увагу, що відеозапис є неналежним доказом у справі. Так, на відео зафіксовано рух транспортного засобу 24.02.2026 о 01:33:52 год. Крім того, автомобіль рухається по вул. Коцюбинського у напрямку вул. Замостянської в м. Вінниця, що не відповідає обставинам, викладеним у протоколі. Також із відеозапису неможливо встановити особу, яка керувала транспортним засобом.
Місцевий суд зазначив, що ОСОБА_1 пересувався містом під час комендантської години без спеціального дозволу, у зв`язку з чим був правомірно зупинений працівниками поліції. Однак таке твердження суперечить ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», якою визначено вичерпний перелік підстав для зупинки транспортного засобу, серед яких відсутня така підстава, як «комендантська година».
З відеозапису вбачається, що працівники поліції, всупереч вимогам ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», одразу запропонували скаржнику надати посвідчення водія та поставили запитання щодо вживання алкоголю. На запитання водій чітко відповів, що алкоголь не вживав. При цьому поліцейські не повідомили про наявність будь-яких зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння, однак одразу запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, на що водій тричі висловив згоду.
Апелянт зазначає, що інспектор поліції в акті огляду на стан сп`яніння та рапорті формально перелічив ознаки алкогольного сп`яніння, передбачені п. 3 Інструкції, які, на його суб`єктивну думку, були наявні у водія, однак сам водій про такі ознаки повідомлений не був. Отже, працівники поліції, всупереч вимогам Інструкції, перед пропозицією пройти огляд не озвучили жодної ознаки алкогольного сп`яніння. Крім того, на відеозаписі відсутні будь-які об`єктивні ознаки сп`яніння. Навпаки, з відео видно, що ОСОБА_1 чітко, послідовно та зрозуміло відповідає на всі запитання працівників поліції.
Апелянт наголошує, що місцевий суд, всупереч вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, фактично взяв на себе функцію обвинувачення, оскільки за відсутності належних доказів керування транспортним засобом визнав водія винним.
Крім того, працівниками поліції було порушено процедуру проведення огляду на стан сп`яніння, зокрема вимоги ст. 266 КУпАП, Інструкції та Порядку направлення водіїв для проведення огляду. Після проведення огляду на місці зупинки водій не погодився з його результатами. На пропозицію працівників поліції проїхати до закладу охорони здоров`я він повідомив, що йому необхідно терміново доставити ліки дитині, у якої була висока температура. На підтвердження зазначених обставин суду надано довідку лікаря.
Також апелянт зазначає, що судом не було спростовано доводи щодо можливої похибки приладу під час проведення тесту та не враховано, що скаржник хворіє на цукровий діабет ІІ типу й постійно приймає медичні препарати, які могли вплинути на результати вимірювання приладом «Drager».
Суд безпідставно та необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про виклик і допит лікаря у судовому засіданні.
Єдиним доказом, який, на думку суду, підтверджує вину скаржника, є квитанція з приладу «Drager». Однак суд помилково визнав цей доказ належним та допустимим, оскільки один із технічних показників приладу (температура повітря) не відповідає фактичним обставинам.
Крім того, судом не спростовано доводи про порушення працівниками поліції вимог п. 10 Інструкції щодо складання акта огляду у двох примірниках та вручення одного примірника водієві. Вказане підтверджується відеозаписом і свідчить про те, що наявний у матеріалах справи акт має формальний характер та, ймовірно, був складений вже після оформлення адміністративних матеріалів.
Справа двічі призначалася до розгляду – 12.05.2026, 18.05.2026. До суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи 18.05.2026 о 10:30 год. у зв`язку з хворобою ОСОБА_1 .. Суд вважає, що клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки суду не надано доказів поважності причин неприбуття (протокол огляду лікаря суд поважною причиною не вважає), суд вже відкладав розгляд справи 12.05.2026 за письмовим клопотанням захисника й суд обмежений процесуальними строками розгляду справи про адміністративні правопорушення.
Апеляційний суд, враховуючи положення статті 294 КУпАП переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
За змістом статті 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями статті 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.
Згідно частини першої статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до частини першої статті 130 КУпАП забороняється керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з пунктом 2.9. «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За правилами частини другої статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).
Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд дійшов до висновку, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, відповідають встановленим фактичним обставинам справи, вина останнього доведена наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами, а його дії за частиною першою статті 130 КУпАП кваліфіковані правильно.
До таких висновків суд дійшов дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№ 600162 від 25.02.2026 (а.с.1); роздруківку тестування на алкоголь, згідно з якою  ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат тесту становить 0,58 ‰ (а.с.4); акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.6) та відеозапис з нагрудної камери поліцейського (а.с. 8).
Докази в сукупності узгоджуються між собою, жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку, в сукупності підтверджують вину скаржника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, і встановлений судом перебіг досліджуваної події відповідає змісту відео, яке міститься на технічному носієві з відеозаписом, який знаходиться в матеріалах справи.
Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (пункт 6 розділу І Інструкції).
За результатами огляду  ОСОБА_1 , проведеного за допомогою приладу Драгер «Alcotest 6820» на місці зупинки, виявлено вміст алкоголю 0,58 %, тобто перевищує гранично допустиму норму (0,2% проміле) та беззаперечно вказує на перебування скаржника в стані алкогольного сп`яніння.
З даним оглядом скаржник був ознайомлений, як вбачається із відеозапису та підтверджується його підписом на роздруківці.
Чинним законодавством України встановлено недопустимість керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а допустимий рівень алкоголю в організмі водія не може перевищувати 0,2 проміле. У даному випадку результат огляду ОСОБА_1 , проведеного за допомогою спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 6820», становив 0,58 проміле, що суттєво перевищує допустиму норму та саме по собі свідчить про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння.
Як убачається із матеріалів справи та дослідженого судом відеозапису, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за добровільною згодою ОСОБА_1 . Після зупинки транспортного засобу працівники поліції запропонували йому пройти огляд на місці зупинки із використанням спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 6820», на що останній погодився, не висловлюючи будь-яких заперечень щодо процедури проведення огляду, справності технічного засобу чи законності дій працівників поліції.
Апеляційний суд звертає увагу, що порядок проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння чітко регламентований статтею 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України.
Відповідно до частини другої статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським із використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди водія на проведення такого огляду або незгоди з його результатами огляд проводиться у закладі охорони здоров`я.
Отже, чинне законодавство прямо передбачає можливість проведення первинного огляду водія безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціальних технічних засобів. Проведення повторного огляду у медичному закладі є додатковою гарантією забезпечення прав особи та застосовується у разі незгоди особи із результатом огляду на місці або за наявності інших передбачених законом підстав.
Матеріалами справи підтверджується, що після проведення тестування працівники поліції неодноразово уточнювали у ОСОБА_1 , чи погоджується він із результатами огляду, а також пропонували пройти повторний огляд у закладі охорони здоров`я. Проте останній фактично відмовився від проходження такого огляду та у подальшому погодився із результатом тестування, проведеного на місці зупинки транспортного засобу, що підтверджується особистим підписом на роздруківці приладу Драгер.
Крім того, працівниками поліції було складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння із використанням спеціального технічного засобу, в якому зафіксовано результат тестування — 0,58 проміле алкоголю. В акті також зазначено, що ОСОБА_1 із результатом огляду згоден, що підтверджується його особистим підписом. Будь-яких зауважень чи заперечень під час складання вказаного акту останній не висловлював.
Апеляційний суд окремо звертає увагу, що чинним законодавством України встановлено допустимий рівень алкоголю в організмі водія не більше 0,2 проміле. Зафіксований приладом результат 0,58 проміле суттєво перевищує допустиму норму та сам по собі свідчить про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння.
Із дослідженого судом відеозапису також убачається, що після оголошення результату тестування ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції про те, що вживав алкогольні напої, а саме випив банку пива. Така поведінка апелянта є логічно узгодженою із результатами проведеного огляду та свідчить про усвідомлення ним факту перебування у стані алкогольного сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги про те, що хронічні захворювання або прийом лікарських препаратів могли вплинути на показники приладу «Drager», апеляційний суд оцінює критично та вважає такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами.
Так, під час спілкування із працівниками поліції та безпосередньо під час проведення огляду ОСОБА_1 не повідомляв про наявність будь-яких захворювань, які могли б вплинути на результати тестування, не заявляв про необхідність проведення невідкладного медичного огляду лікарем та не ставив під сумнів правильність показань приладу. Навпаки, після оголошення результату тесту він фактично підтвердив факт вживання алкогольних напоїв.
При цьому матеріали справи не містять жодних об`єктивних даних, які б свідчили про несправність технічного засобу «Drager Alcotest 6820», порушення процедури його використання або недостовірність отриманого результату. Під час проходження огляду ОСОБА_1 не заявляв клопотань щодо надання йому сертифіката відповідності чи свідоцтва про повірку приладу, не висловлював сумнівів у його справності та не ставив під сумнів правильність показань алкотестера.
Оцінюючи доводи апелянта щодо незаконності зупинки транспортного засобу, апеляційний суд виходить із такого.
Відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право зупиняти транспортні засоби у випадках, прямо передбачених законом. При цьому твердження сторони захисту про те, що право поліцейських на зупинку транспортного засобу виникає виключно за наявності зафіксованого порушення Правил дорожнього руху, є помилковим та не відповідає змісту вказаної норми закону.
Стаття 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає низку підстав для зупинки транспортного засобу, які не обмежуються лише фактом порушення Правил дорожнього руху, а включають також необхідність перевірки документів, реагування на інформацію про можливу причетність особи чи транспортного засобу до правопорушення, а також здійснення превентивних поліцейських заходів.
Апеляційний суд також враховує, що з 24 лютого 2022 року на території України діє правовий режим воєнного стану, у межах якого правоохоронні органи здійснюють додаткові заходи, спрямовані на забезпечення громадської безпеки, правопорядку та обороноздатності держави. У цих умовах повноваження працівників поліції реалізуються із урахуванням необхідності здійснення превентивних заходів, зокрема перевірки документів, огляду транспортних засобів та перевірки осіб під час дії комендантської години.
Таким чином, сама по собі відсутність у матеріалах справи окремого доказу порушення Правил дорожнього руху не свідчить автоматично про протиправність зупинки транспортного засобу та не є підставою для визнання недопустимими усіх отриманих у подальшому доказів.
Крім того, навіть у випадку наявності окремих процесуальних недоліків під час зупинки транспортного засобу, такі обставини самі по собі не спростовують факту вчинення особою адміністративного правопорушення, якщо подальші процесуальні дії здійснювалися у відповідності до вимог закону та без істотного порушення прав особи.
Доводи апеляційної скарги про те, що із відеозапису неможливо встановити особу, яка керувала транспортним засобом, також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Із відеозапису з нагрудної камери працівника поліції чітко вбачається, що на момент підходу поліцейських до транспортного засобу за кермом автомобіля перебував саме ОСОБА_1 . При цьому останній не лише не заперечував факт керування транспортним засобом, а й в подальшому повідомляв працівникам поліції, що рухається додому, оскільки у дитини температура та необхідно завезти ліки.
Така поведінка є логічною, послідовною та узгоджується із іншими встановленими у справі обставинами, що свідчить про виконання ним функцій водія транспортного засобу.
Крім того, будь-яких пояснень про те, що транспортним засобом керувала інша особа, ОСОБА_1 ні під час зупинки автомобіля, ні під час проходження огляду, ні при складанні адміністративних матеріалів не надавав. Також на відеозаписі відсутні будь-які інші особи, які могли б бути водієм вказаного транспортного засобу.
Апеляційний суд також враховує подальшу поведінку апелянта після проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння. Як убачається із відеозапису, після оголошення результату тестування ОСОБА_1 обговорював із працівниками поліції можливість «вирішити питання» на місці та просив не складати щодо нього адміністративний протокол. Такі дії об`єктивно свідчать про усвідомлення ним факту вчинення правопорушення та були обґрунтовано враховані судом першої інстанції під час оцінки доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються дата і місце його складення, дані особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суть адміністративного правопорушення, пояснення особи та інші відомості, необхідні для правильного вирішення справи.
Як убачається із матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення складений із дотриманням вимог закону, містить усі необхідні відомості, істотних суперечностей чи недоліків не містить.
ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом протоколу, йому були роз`яснені права, передбачені статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статтею 63 Конституції України, що підтверджується його особистим підписом.
Під час складання протоколу апелянт не заявляв будь-яких зауважень щодо відсутності факту керування транспортним засобом, не зазначав про те, що автомобілем керувала інша особа, та не висловлював заперечень щодо викладених у протоколі обставин.
За таких обставин доводи про відсутність доказів керування транспортним засобом були заявлені лише на стадії апеляційного оскарження та обґрунтовано оцінюються судом як обраний стороною захисту спосіб уникнення адміністративної відповідальності.
Оцінюючи доводи сторони захисту про неналежність відеозапису як доказу, апеляційний суд виходить із того, що відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення відеозапис є самостійним видом доказу у справі про адміністративне правопорушення.
При цьому сам по собі факт відсутності безперервної відеофіксації не тягне автоматичного визнання відеозапису недопустимим доказом. Відповідно до пунктів 5, 8 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, поліцейський має право відступати від вимоги безперервної відеофіксації за наявності відповідних умов.
Досліджений у судовому засіданні відеозапис відображає ключові обставини події, фіксує поведінку особи, порядок проведення огляду та результати тестування. Зафіксована послідовність подій є логічною, узгодженою та не суперечить іншим доказам у справі. Будь-яких даних про монтаж, фальсифікацію чи істотне спотворення відеозапису матеріали справи не містять.
Посилання апелянта на те, що відеозаписом не зафіксовано момент руху транспортного засобу, не приймаються до уваги, оскільки з відео вбачається як працівники поліції слідували за автомобілем «Toyota C-HR», д.н.з. НОМЕР_1 , який в подальшому зупинили.
Доводи апелянта щодо безпідставної відмови у виклику свідка сімейного лікаря, який, на думку сторони захисту, міг підтвердити факт хвороби дитини та необхідність перевезення ліків, також не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.
Обставини щодо стану здоров`я дитини не спростовують факту перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом та не виключають адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відтак суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність необхідності у допиті вказаного свідка, оскільки обставини, які сторона захисту мала намір підтвердити його показаннями, не входять до предмета доказування у даній справі.
Таким чином, суд першої інстанції відповідно до вимог статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення повно, всебічно та об`єктивно дослідив усі обставини справи, надав належну оцінку наявним доказам та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні пункту 2.9(a) Правил дорожнього руху України, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки вони не спростовують встановленого судом факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується сукупністю належних, допустимих, достовірних та взаємоузгоджених доказів, наявних у матеріалах справи.
Отже, при розгляді даної справи суддя місцевого суду правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винність  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд також наголошує, що порушення Правил дорожнього руху, які мають наслідком відповідальність за ст. 130 КУпАП, є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.
У рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко