ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року	Львів	Справа № 140/7964/25 пров. № А/857/50778/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,
суддів : Нос С.П., Шевчук С.М.,
з участю секретаря судового засідання : Чупіль Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року (ухвалене головуючим-суддею Волдінером Ф.А., час ухвалення рішення 12 год 11 хв у м. Луцьку, повний текст судового рішення складено 27 жовтня 2025 року) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
в с т а н о в и в :
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС, відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (далі - ППР) №0203242407 від 30.06.2025.
Позов мотивований тим, що оспорюване рішення прийняте за результатами перевірки, проведеної з істотними порушеннями порядку її проведення, які порушують його права та суперечать діючому законодавству, а також прийняті на основі необґрунтованих висновків контролюючого органу. Наказ про проведення документальної позапланової виїзної перевірки №1713-п вiд 15.05.2025 та направлення №2537 від 16.05.2025 були вручені йому 20.05.2025 о 14 год 45 хв, безпосередньо у день початку перевірки, тобто з порушенням вимог п.78.4 ст.78 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Вважає, що вручення наказу у день початку перевірки є грубим порушенням передбаченого законом порядку. Така перевiрка вважається незаконною, а її результати не можуть мати правових наслідків. Крім того, висновки акту перевірки є необґрунтованими, незаконними та такими, що не відповідають фактичним обставинам, оскільки ґрунтуються лише на припущеннях, що в свою чергу, не підтверджені належними документами. Як наслідок, штрафні (фінансові) санкції застосовані оспорюваним ППР є неправомірними та підлягають скасуванню.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 позовні вимоги задоволені повністю. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС подало апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права просить його скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги доводи відповідача стосовно відсутності достатньої кількості ємностей для зберігання усієї соняшникової олії, що була на залишках у ФОП ОСОБА_1 . Зазначає, що об`єм ємностей, які підприємець використовував в господарській діяльності, становив 333 м3, що було встановлено в процесі перевірки на основі наданих ФОП ОСОБА_1 документів. Залишок олії нерафінованої згідно відомостей наданих платником станом на 31.12.2020 становив 350451 кг, що в еквіваленті 380,93 м3. Згідно письмового пояснення, наданого ФОП ОСОБА_1 , у 2024 році реалізовано ТзОВ “Масляна”, засновником та директором якого є позивач, олію соняшникову нерафіновану в кількості 254874 кг, яка була придбана у 2020 році та перебувала весь час в залишку. Об`єм ємностей для зберігання даної олії становить 277 м3. З урахуванням того, що залишок олії нерафінованої станом на 31.12.2020 становив 380,93 м3, а об`єм ємностей, які підприємець використовував у господарській діяльності становив 333 м3, унеможливлює придбання олії нерафінованої в 2021-2022 роках, без реалізації залишку 2020 року, оскільки позивач не мав змоги зберігати ту кількість товару, яка була у залишках.
Стосовно наданих позивачем суду першої інстанції документів, які підтверджують достатній об`єм ємностей для зберігання залишків продукції, зокрема, у 2020-2022 об`єм резервуарів, які використовувалися у господарській діяльності платника становив 441,7 м3, що включає 333 м3 згідно Акту №15550 та 108,7 м3 на відповідальному зберіганні, які повністю покривали задекларовані залишки та спростовують твердження про відсутність технічної можливості їх зберігання, зазначає, що додані до матеріалів справи договір №1 від 07.09.2020 та Акт безоплатного відповідального зберігання №1 від 14.09.2020, укладені з ОСОБА_2 , відповідно до яких на відповідальному зберіганні перебувало 100000 кг нерафінованої олії (еквівалентно 108,7 м3), за адресою : АДРЕСА_1 , не були надані платником під час проведення позапланової документальної перевірки для здійснення його оцінки та опису в Акті перевірки, що підтверджується Актом приймання-передачі бухгалтерських документів №1 від 21.05.2025, який складений та підписаний ФОП ОСОБА_1 та ГДІ Гайдучик О.Є. Договір відповідального зберігання №1 від 14.09.2020, укладений ФОП ОСОБА_1 із ФОП ОСОБА_3 до перевірки разом з іншими договорами на зберігання товару, які датуються 2017 – 2022 роками наданий не був. Також контролюючий орган ставить під сумнів реальність укладення договору №1 від 07.09.2020 та Акту безоплатного відповідального зберігання №1 від 14.09.2020 з ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 , адже згідно даних ІКС “Податковий блок”, у ОСОБА_3 на час підписання договору були відсутні об`єкти оподаткування за адресою : АДРЕСА_1 , а також відсутні транспортні засоби (цистерни), у яких наявна можливість зберігання 100000 кг олії. В свою чергу, в ОСОБА_3 згідно даних 20-ОПП було відображено об`єкти оподаткування за адресою : АДРЕСА_2 (тип об`єкта - магазин), АДРЕСА_3 (тип об`єкта – магазин – склад). Даний договір не був відображений ФОП ОСОБА_1 у повідомленні за ф. №20-ОПП як місце, призначене для зберігання майна, як це передбачає чинне законодавство, адже повідомлення про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за ф.№20-ОПП, подається до контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дати оформлення договору купівлі-продажу, оренди чи іншого документа на право володіння, користування або розпорядження об`єктом оподаткування. Викладена позиція відповідає висновкам Верховного Суду, сформованим у постанові від 20.05.2021 по справі №560/3008/19.
Також судом першої інстанції не було взято до уваги, що при реалізації такого товару як олія соняшникова, необхідно враховувати умови зберігання та термін придатності. Також наголошує на тому, що у спірному випадку відбулася реалізація товару нижче собівартості без наявних економічних причин для цього, що свідчить про відсутність належного економічного ефекту.
У відзиві на апеляційну скаргу представниця позивача Сакарінєн Л.В. просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, представницю відповідача Карпюк Л.В., яка підтримала апеляційну скаргу, представницю позивача Сакарінєн Л.В., яка заперечила проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 відмовити повністю, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що на підставі п.п.75.1 ст.75, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України №2755-VI від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями), відповідно до наказу №1713-п від 15.05.2025, виданого ГУ ДПС, головним державним інспектором відділу планових та позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб Гайдучик О.Є. була проведена документальна позапланова виїзна перевірка діяльності СПД ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів при здійсненні фінансових – господарських взаємовідносин із ТзОВ «Масляна» за період діяльності з 01.01.2024 по 31.12.2024.
За результатами перевірки складено акт №15550/03-20-24-07/ НОМЕР_1 від 02.06.2025 про результати документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів при здійсненні фінансових – господарських взаємовідносин із ТзОВ «Масляна» (код ЄДРПОУ 44751188) за період діяльності з 01.01.2024 по 31.12.2024, яким встановлено порушення вимог п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.200.1 п.200.2 ст.200 ПК Кодексу, внаслідок чого занижено податок на додану вартість (далі - ПДВ), що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 830471,00 грн, в тому числі за квітень 2024 року на 84407 грн, за травень 2024 року на 52261 грн, за червень 2024 року на 55075 грн, за липень 2024 року на 89560 грн, за серпень 2024 року на 87838 грн, за вересень 2024 року на 55075 грн, за жовтень 2024 року на 68920 грн, за листопад 2024 року на 103210 грн, за грудень 2024 року на 234127 грн.
На підставі акту перевірки було сформовано оспорюване ППР, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем ПДВ із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 830471 грн та за штрафними санкціями на суму 83047,15 грн.
Вважаючи оспорюване ППР протиправним, ФОП ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з вимогою про його скасування.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що досліджений судом акт перевірки №15550/03-20-24-07/ НОМЕР_1 від 02.06.2025 не містить вичерпної інформації щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків з детальним їх описом та дослідженням інформації, яка підтверджує наявність вини платника податків, чіткого та однозначного фіксування виявленого порушення платником податків податкової дисципліни з посиланням на встановлені фактичні обставини, що підтверджуються належними первинними бухгалтерськими документами. Висновки контролюючого органу не відповідають встановленим під час перевірки фактичним обставинам. Суд погодився з доводами відповідача, що контролюючим органом були дотримані положення чинного законодавства щодо порядку призначення та проведення перевірки.
Проте, колегія суддів вважає, що до висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, в частині мотивів та підстав задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.
Відповідно до п.п.14.1.36, 14.1.181, 14.1.191, 14.1.202, 14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами; податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу; постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду; продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно- правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари; розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Підпунктами 16.1.2, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно п.198.1 ст.198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з : а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Відповідно до п.198.2, 198.3 ст.198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/ послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/ послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно п.198.5 ст.198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/ послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно п.201.8 ст.201 ПК України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Пунктом 201.10 статті 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій та надання юридичної сили і доказовості є первинні документи, що повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-ХІV від 16.07.1999 (далі - Закон №996-ХІV).
Згідно ст.1 Закону №996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до ч.2 ст.3 Закону №996-ХІV, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Частиною першою статті 9 Закону №996-ХІV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до ч.2 ст.9 Закону №996-ХІV, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити : назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, відповідно до якого, первинні документи - це документи, створені у паперовій або в електронній формі, які містять відомості про господарські операції.
Первинні документи фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному місяці, в якому вони були здійснені.
Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
З урахуванням вищевикладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість, необхідно з`ясувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.
Як видно з матеріалів справи, документальною позаплановою виїзною перевіркою встановлені порушення позивачем п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.200.1 п.200.2 ст.200 ПК України, внаслідок чого занижено занижено ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 830471,00 грн.
За період з 01.01.2024 по 31.12.2024 ФОП ОСОБА_1 було задекларовано податкових зобов`язань на суму 4669595,06 грн.
Перевіркою достовірності відображених показників у поданих Деклараціях з ПДВ (рядки 1 - 9) за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 встановлено наступне.
За період з 01.01.2024 по 31.12.2024 ФОП ОСОБА_1 було реалізовано ТзОВ «Масляна», відповідно до договору поставки №301222/1 від 30.12.2022, олію соняшникову нерафіновану в кількості 254874 кг на суму 4669595,06 грн (без ПДВ).
Згідно проведеного аналізу даних ЄРПН контролюючим органом встановлено, що у квітні – грудні 2024 року ФОП ОСОБА_1 реалізував для ТзОВ «Масляна» олію соняшникову нерафіновану в кількості 254872,96 кг на загальну суму 5603514,07 грн, в т.ч. ПДВ – 933919,01 грн за ціною реалізації від 15,5 до 26,0 грн/кг.
Згідно пояснення, наданого ФОП ОСОБА_1 контролюючому органу, в 2024 році реалізовано для ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » олію соняшникову нерафіновану в кількості 254874 кг, яка була придбана у 2020 році та перебувала весь час в залишку. При цьому, об`єм ємностей для зберігання даної олії становить 277 метрів кубічних (м/куб).
Відповідно, ФОП ОСОБА_1 фактично підтвердив купівлю та зберігання у 2020 році олії соняшникової нерафінованої, яку в 2024 році реалізував на користь ТзОВ «Масляна».
Під час проведення перевірки, посадовими особами контролюючого органу, згідно з даними ЄРПН по ФОП ОСОБА_1 також встановлено придбання олії соняшникової нерафінованої у 2021-2022 році у обсягах 832,17 т та олії соняшникової рафінованої 1275,422, за ціною придбання від 31,250 по 45,450 грн/кг.
У 2023 – 2024 роках придбання іншими контрагентами у ФОП ОСОБА_1 відсутнє.
Згідно пояснень ФОП ОСОБА_1 , вартість закупівлі олії соняшникової нерафінованої у 2021 - 2022 році становила в середньому 34,613 грн за 1 кг.
Однак, олія соняшникова, яка перебувала на залишках, була реалізована у 2024 році ФОП ОСОБА_1 для ТзОВ «Масляна» в кількості 254873,959 кг по ціні 18,321 грн.
При цьому, судом першої інстанції не було взято до уваги доводи контролюючого органу щодо відсутності достатньої кількості ємностей для зберігання усієї соняшникової олії, що була на залишках у ФОП ОСОБА_1 .
Колегія суддів зазначає, що залишок олії нерафінованої згідно наданих позивачем відомостей станом на 31.12.2020 становив 350451 кг, що становить 380,93 м/куб.
Протягом 2021-2022 років підприємцем придбано додатково 832,17 т олії соняшникової нерафінованої та олії соняшникової рафінованої 1275,422 т, без подальшої її реалізації.
Згідно вимоги контролюючого органу про надання ФОП ОСОБА_1 переліку документів №1 від 20.05.2025, серед яких вказувалося на необхідність пояснення щодо місць зберігання олії соняшникової та наявності відповідної тари для її зберігання, позивачем були надані договори, що підтверджують об`єм ємностей для зберігання залишків продукції, зокрема, об`єм резервуарів у 2020-2022 роках, які використовувалися у господарській діяльності платника, а саме : №238/1 від 09.10.2017 (ємність №1 – 20 м/куб, ємність №2 – 20 м/куб, ємність №5 – 20 м/куб, ємність №7 – 20 м/куб, ємність №8 – 20 м/куб, ємність №9 – 20 м/куб); №239/1 від 09.10.2017 (ємність №3 – 23 м/куб, ємність №4 – 23 м/куб, ємність №6 – 23 м/куб); №240/1 від 09.10.2017 (ємність №10 – 23 м/куб, ємність №11 – 23 м/куб, ємність №12 – 23 м/куб); Цистерна ємністю 25 м/куб та 50 м/куб орендовані в «Обласного тресту громадського харчування Волинської облспоживспілки» згідно Договору оренди №10 від 28.12.2019, Договору оренди №15 від 31.12.2020, Договору оренди №17-21 ОТГХ від 01.12.2021.
Таким чином, об`єм ємностей, які підприємець використовував в господарській діяльності, становив 333 м/куб.
Залишок олії нерафінованої, згідно наданих платником відомостей станом на 31.12.2020, становив 350451 кг, що еквівалетно 380,93 м/куб.
Колегія суддів враховує, що позивачем у 2024 році було реалізовано ТзОВ «Масляна» олію соняшникову нерафіновану в кількості 254874 кг, яка була придбана у 2020 році та, як зазначає позивач, перебувала весь час в залишку. Об`єм ємностей для зберігання даної олії становить 277 м/куб.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта та враховує їх, що залишок олії нерафінованої станом на 31.12.2020 становив 380,93 м/куб, а об`єм ємностей, які підприємець використовував в господарській діяльності становив 333 м/куб, що унеможливлює придбання олії нерафінованої в 2021- 2022 роках, без реалізації залишку 2020 року, позаяк позивач не мав змоги зберігати ту кількість товару, яка була у залишках.
У свою чергу, колегія суддів не може погодитись з доводами позивача про те, що в межах перевірки було надано документи, які підтверджують достатній об`єм ємностей для зберігання залишків продукції, зокрема, що у 2020-2022 об`єм резервуарів, які використовувалися у господарській діяльності платника становить 441,7 м/куб, що включає 333 м/куб згідно з Актом №15550 та 108,7 м/куб на відповідальному зберіганні, що повністю покриває задекларовані залишки та спростовує твердження про відсутність технічної можливості їх зберігання.
Так, доданий до матеріалів справи договір №1 від 07.09.2020 та акт безоплатного відповідального зберігання №1 від 14.09.2020, укладені з ОСОБА_3 , відповідно до яких на відповідальному зберіганні перебувало 100000 кг нерафінованої олії (еквівалентно 108,7 м/куб) за адресою : АДРЕСА_1 , колегія суддів не бере до уваги та водночас враховує доводи контролюючого органу про те, що згідно даних ІКС «Податковий блок» у ОСОБА_3 на час підписання договору були відсутні об`єкти оподаткування за вказаною адресою, а також відсутні транспортні засоби (цистерни), у яких наявна можливість зберігання 100000 кг олії.
З аналізу наданої до матеріалів справи первинної документації, а також наданих представницею позивача при апеляційному розгляді пояснень вбачається, що наданими позивачем документами не підтверджено, що контрагент мав потужності для зберігання олії соняшникової рафінованої, що потребує спеціально оснащених та перевірених ємностей або цистерн.
Відтак, слушними є зауваження контролюючого органу про те, що господарська операція щодо передачі олії нерафінованої соняшникової на зберігання між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 фактично не відбувалася.
Більше того, Договір №1 від 07.09.2020 та Акт безоплатного відповідального зберігання №1 від 14.09.2020 не може братися до уваги, у зв`язку з його ненаданням до перевірки, та через неможливість встановлення його реальності через відсутність відображення даної операції у податковій звітності зберігача та поклажодавця.
При цьому, доказів поважності причин неподання таких документів контролюючому органу позивач суду апеляційної інстанції не надав. 
Відтак, під час проведення позапланової документальної перевірки посадові особи контролюючого органу дійшли обґрунтованих висновків про неможливість зберігання олії соняшникової нерафінованої ФОП ОСОБА_1 у заявлених об`ємах.
Також судом першої інстанції не було взято до уваги, що при реалізації такого товару як олія соняшникова необхідно враховувати умови зберігання та термін придатності.
Як слушно зауважив відповідач, при веденні господарської діяльності з продажу, переробки олії СПД ОСОБА_1 необхідно дотримуватись Національного стандарту України ДСТУ 4492:2017, затвердженого наказом №161 від 27.06.2017 «Про прийняття національних нормативних документів та скасування національних міждержавних нормативних документів», розробленого Українським науково – дослідним інститутом олій та жирів НААН та асоціацією «Укроліяпром» (далі - Національний стандарт). Дата прийняття 27.06.2017, дата початку дії 01.01.2019.
Згідно технічних умов даного стандарту гарантійний строк зберігання олії соняшникової нерафінованої (нефасованої) становить 4 місяці, що в свою чергу підтверджує неможливість реалізації олії, що була в залишку з 2020 року та вказує на неналежність як доказу протоколу випробування.
Дані факти ґрунтуються на положеннях Національного стандарту, який використовувався при проведенні перевірки інспектором ГУ ДПС та міститься у матеріалах справи.
Відтак, поданими доказами підтверджується, що суд першої інстанції помилково вважав, що висновки контролюючого органу не відповідають фактичним обставинам встановленим під час перевірки.
В даному випадку, за спірними операціями лише оформлялися окремі первинні документи та податкові накладні, без фактичного виконання обумовлених операцій, чим створювалась видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди, що у свою чергу вказує на юридичну дефектність первинних/облікових/ податкових документів.
З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що платник підтвердив належним чином оформленими документами, які є достатніми для встановлення дійсних змін майнового стану учасників задекларованих операцій, добросовісність податкової вигоди, на яку він претендує.
Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно п.1, 3, 4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є суттєвими та складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задовольнити.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року по справі №140/7964/25 скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена виключно у випадках, передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено 22.05.26