ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 348/525/26 пров. № А/857/20484/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суду у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сала П.І., 
суддів Димарчук Т.М., Москаля Р.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в апеляційному порядку адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_1 
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
за апеляційними скаргами ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2026 року (ухвалене головуючим суддею Матоличем В.В.) та додаткове рішення цього ж суду від 09 квітня 2026 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2026 року адвокат Руда Христина Дмитрівна (далі - Руда Х.Д. або представник позивача), від імені та в інтересах ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернулася до суду з позовом до суду ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 або відповідач), у якому просила скасувати постанову № R369333 від 19.02.2026 про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, та закрити провадження у відповідній справі про адміністративне правопорушення. 
На обґрунтування позовних вимог зазначила, що спірною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн за порушення правил військового обліку, а саме не звернення до ТЦК та СП для постановки на облік у зв`язку із зміною місця проживання. Разом з тим, на думку представника позивача, при винесенні постанови були неповно з`ясовані усі обставини, оскільки позивач не змінював місця свого проживання чи реєстрації, а причини зміни відповідних облікових даних в електронному кабінеті військовозобов`язаного позивачу невідомі. Крім цього, жодних доказів вчинення адміністративного правопорушення відповідачем не здобуто, а адміністративне стягнення накладено після спливу строків, передбачених статте 38 КУпАП.
Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.03.2026 позов задоволено. Постанову від 19.02.2026 № R369333 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП скасовано, а справу про адміністративне правопорушення - закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь позивача судовий збір у розмірі 532,48 грн.
24.03.2026 від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення шляхом вирішення питання про відшкодування ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Додатковим рішенням від 09.04.2026 вказану заяву задоволено та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.
Основне та додаткове рішення у справі № 348/525/26 оскаржено відповідачем.
Так, у поданих апеляційних скаргах представник ІНФОРМАЦІЯ_3 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповноту з`ясування істотних обставин справи. 
Звертає увагу, що при реєстрації у застосунку "Резерв+" позивач в електронному кабінеті вказав своє місце проживання: АДРЕСА_1 , і така адреса відрізняється від адреси, за якою він перебував на військовому обліку: АДРЕСА_1 ), АДРЕСА_2 . Відтак, з огляду на проведені в електронному кабінеті зміни, 21.10.2025 Єдиною державною базою призовників, військовозобов`язаних та резервістів позивача віднесено до порушників правил військового обліку у зв`язку із зміною місця проживання та не постановленням на військовий облік у 7-денний термін. 19.02.2026 позивач створив електронну заявку (без участі працівників ТЦК та СП) на адміністративне правопорушення з метою подальшої оплати штрафу та виключення його із системи як порушника військової обліку. Така заява була розглянута у встановленому порядку т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 з прийняттям оскаржуваної постанови.
Наголошує, що зазначеними діями позивач фактично визнав свою провину у вчиненому правопорушенні та погодився на притягнення його до адміністративної відповідальності. Водночас допущене ним правопорушення є триваючим, полягало у неповідомленні про зміну місця проживання, а тому припинилося коли позивач подав заяву про те, що не оспорює правопорушення. Отже, підстав для застосування строків, передбачених статтею 38 КУпАП, немає. 
Щодо стягнення витрат на адвоката згідно із додатковим рішенням, то відповідач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 не є юридичною особою, а має статус відокремленого підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_5 ). Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 не володіє самостійною правосуб`єктністю в частині фінансових зобов`язань та не має бюджетних асигнувань, стягнення безпосередньо з нього судових витрат є неможливим. 
Апеляційне провадження за апеляційними скаргами ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрито ухвалами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2026 з призначенням справи до апеляційного розгляду в судовому засіданні на 15:00 год 07.05.2026.
06.05.2026 надійшов відзивна апеляційну скаргу, в якому представник позивача просить розглянути справу за її відсутності та залишити апеляційні скарги відповідача без задоволення. 
Вказує на те, що ОСОБА_1 не змінював адресу місця проживання та реєстрації, а тому фактичного вибуття до нового місця проживання не відбулося, у зв`язку з чим у нього був відсутній обов`язок щодо прибуття до відповідного ТЦК та СП для постановки на військовий облік. До того ж обидві адреси знаходяться в межах територіальної компетенції ІНФОРМАЦІЯ_3 та СПА. 
Зауважує, що відповідач виявив правопорушення ще 20.10.2025, що підтверджується витягом з застосунку "Резерв+", який є у матеріалах справи. Разом з тим лише 19.02.2026 виніс спірну постанову, тобто поза межами строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Щодо створення особою заяви про згоду на притягнення до адміністративної відповідальності за її відсутності, то, на думку представника позивача, це не тягне за собою автоматичне накладення штрафу, а відповідач зобов`язаний був виконати вимоги статей 247, 279-9, 280, 283 КУпАП.
Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду, що підтверджується довідками про доставку листа до електронного кабінету. 
Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
За приписами ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
З огляду на викладене та враховуючи можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
При цьому суд вважає застосовними положення ч. 3 ст. 243 КАС України щодо строків складення повного судового рішення. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке. 
Суд першої інстанції задовольнив позов ОСОБА_1 з тих мотивів, що адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, було вчинене позивачем 11.07.2024, а виявлене відповідачем - 20.10.2025. Відтак оскаржувана постанова № R369333 від 19.02.2026 прийнята після спливу граничного строку, передбаченого статтею 38 КУпАП, що свідчить про те, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не могло бути розпочате та підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Такі висновки відповідають фактичним обставинам справи та нормам права і є правильними.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 є військовозобов`язаним і на нього розповсюджуються вимоги законодавства України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про військовий обов`язок і військову службу, про оборону України, у тому числі обов`язок, передбачений ч. 3 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відповідно до якого призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік.
03.07.2024 у застосунку "Резерв+" позивач змінив дані щодо місця свого проживання, зазначивши нову адресу ( АДРЕСА_1 ), яка не відповідала місцю реєстрації та адресі, за якою він перебував на військовому обліку ( АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_3 ), АДРЕСА_2 . Однак зазначеного вище обов`язку не виконав. Відповідач виявив вчинення позивачем адміністративного правопорушення 20.10.2025 та притягнув його до відповідальності 19.02.2026.
При цьому, враховуючи межі апеляційного перегляду, суд апеляційної інстанції вважає, що питання щодо наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, не входить до предмета апеляційного розгляду. 
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
В силу приписів статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
У листі ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.02.2026 № 1936 про надання інформації на адвокатський запит відповідач підтвердив, що ОСОБА_1 є порушником військового обліку з 20.10.2025. Порушення виникло внаслідок внесення 03.07.2024 самим ОСОБА_1 даних про своє місце проживання ( АДРЕСА_1 ) при реєстрації мобільного застосунку "Резерв+". Оскільки для виправлення помилки ОСОБА_2 не прибув до ТЦК та СП, цим він порушив вимоги військового обліку.
Факт зміни місця проживання (на адресу: АДРЕСА_1 ) шляхом уточнення даних 03.07.2024 доводиться також витягом зі застосунку "Резерв+" від 10.11.2025.
У свою чергу, з витягу від 10.02.2026 можна побачити, що адреса проживання знову змінена на попередню ( АДРЕСА_2 ) шляхом уточнення даних 30.10.2026.
Водночас в обох зазначених витягах чітко вказано, що з 20.10.2025 військовозобов`язаний ОСОБА_1 вважається порушником правил військового обліку з причини "не став на військовий облік за новою адресою", у зв`язку з чим щодо нього ТЦК та СП направлено звернення до органів Нацполіції щодо розшуку. 
Отже, ураховуючи, що адміністративне правопорушення було вчинене 11.07.2024, то станом на момент виявлення цього правопорушення відповідачем - 20.10.2025, провадження у справі про адміністративне правопорушення не могло бути розпочате, оскільки пройшов граничний строк - 1 рік з дня його вчинення. 
Незважаючи на це, відповідач розпочав провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача, не взяв до уваги клопотання представника позивача від 26.01.2026 про закриття провадження у справі та 19.02.2026 виніс спірну постанову, якою неправомірно наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення після спливу граничних строків, передбачених статтею 38 КУпАП, у тому числі тримісячного строку з моменту виявлення порушення.
Колегія суддів враховує, що згідно з новою редакцією статті 38 КУпАП (зміни внесені Законом України № 3696-IX від 09.05.2024), адміністративне стягнення за статтями 210 та 210-1 в особливий період може бути накладено протягом 3 місяців з дня його виявлення, але не пізніше 1 року з дня його вчинення.
Відтак, якщо виходити з позиції відповідача про те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, оскільки не став на облік після зміни місця проживання, що самостійно підтвердив у застосунку "Резерв+" 03.07.2024, то правопорушення вважається вчиненим 11.07.2024. Відповідно, граничний термін притягнення до адміністративної відповідальності за таке порушення - 11.07.2025. Тобто на день виявлення порушення 20.10.2025, річний строк давності вже минув.
Колегія суддів наголошує, що преклюзивний характер строків, передбачених статтею 38 КУпАП, означає, що після їх закінчення можливість накладення адміністративного стягнення втрачається, незалежно від волі органу чи особи, що розглядає справу. Це строки давності, які не підлягають поновленню. Відповідно, якщо з моменту, коли обов`язок мав бути виконаний, пройшло понад 12 місяців, притягнення до відповідальності є неправомірним, навіть якщо порушення досі триває.
Відповідач також стверджує, що Єдина державна база призовників, військовозобов`язаних та резервістів 21.10.2025 автоматично зафіксувала порушення правил військового обліку, а тому цю дату не можна розглядати як дату виявлення порушення.
Проте колегія суддів зазначені доводи скаржника відхиляє, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено автоматичне внесення до Реєстру відомостей про порушення правил військового обліку. Відповідні дії, зокрема звернення до органів Нацполіції для доставлення особи, яка вчинила правопорушення, та складення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності здійснюються саме уповноваженим ТЦК та СП, у даному випадку – відповідачем, що додатково підтверджується проаналізованими вище листом № 1936 від 04.02.2026 та витягами "Резерв+".
Отже, при вирішенні справи суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що на дату винесення оскаржуваної постанови (19.02.2026) завершився тримісячний (з дня виявлення правопорушення 20.10.2025) строк для накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за частиною третьою статті 210 КУпАП.
В апеляційній скарзі також йдеться про те, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у порядку, визначеному статтею 279-9КУпАП, тобто коли особа не оспорює допущене порушення, згідна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності та подала про це відповідну заяву.
Разом з тим колегія суддів зауважує, що відповідно до частини другої вказаної статті керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України протягом трьох днів після отримання такої заяви зобов`язаний перевірити викладені у ній фактичні дані про визнання особою правопорушення та надання нею згоди на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності і з дотриманням вимог статей 247, 280, 283 цього Кодексу винести постанову по справі, у тому числі без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Тобто уповноважена посадова особа зобов`язана з`ясувати, серед іншого, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Водночас у разі наявності підстав для закриття провадження у справі, у тому числі внаслідок спливу строків притягнення до адміністративної відповідальності, - застосувати ці підстави та винести постанову про закриття провадження у справі.
З огляду на викладене колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова № R369333 від 19.02.2026 підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача - закриттю на підставі положень п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Відтак апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_3 на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.03.2026 слід залишити без задоволення.
Відповідач в апеляційному порядку також оскаржує додаткове рішення у цій же справі від 09.04.2026, яким вирішено питання про розподіл судових витрат позивача на професійну правничу допомогу. При цьому аргументи скаржника зводяться до того, що суд неправомірно стягнув такі витрати з ІНФОРМАЦІЯ_3 , а не ІНФОРМАЦІЯ_6 , який мав би бути залучений до участі у справі як окремий учасник. Співмірність розміру стягнутих витрат чи їх належне документальне підтвердження не охоплюються межами апеляційного перегляду.
В цьому контексті колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною четвертою статті 46 КАС України визначено, що відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Суб`єктом владних повноважень, згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єктом є, орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. 
Таким чином, у публічно-правовому спорі, вирішення якого належить до компетенції адміністративного суду, наявність у відповідача-суб`єкта владних повноважень статусу юридичної особи не є визначальним, визначальним є те, чи здійснює відповідний суб`єкт владні управлінські функції відповідно до норм чинного законодавства. 
У спірних правовідносинах ІНФОРМАЦІЯ_2 є належним суб`єктом владних повноважень, оскільки саме винесена ним постанова про накладення адміністративного стягнення є предметом судового оскарження. Водночас наявність у нього статусу структурного підрозділу іншого органу не звільняє його від процесуальної участі у справі та не змінює його статусу суб`єкта владних повноважень.
За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції норм процесуального закону у зв`язку з прийняттям рішення про відшкодування позивачу ОСОБА_1 витрат на правову допомогу адвоката за рахунок відповідача у справі - ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
В свою чергу, питання щодо виділення коштів на функціонування діяльності зазначеної установи, у тому числі на покриття судових витрат, є питаннями внутрішньо-організаційної діяльності, які можуть бути вирішенні на стадії виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень самостійно або, за наявності підстав, в порядку ст.ст. 378-379 КАС України. 
При цьому колегія суддів враховує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 має ідентифікаційний код - НОМЕР_1 , окрему юридичну адресу: АДРЕСА_4 , та гербову печатку з власним найменуванням, що додатково підтверджує висновок про його адміністративну процесуальну правосуб`єктність. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи вищенаведені мотиви, подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Судові витрати не розподіляються, оскільки рішення суду першої інстанції не змінюється.
Керуючись ст.ст. 139, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 322, 325 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.
Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2026 року та додаткове рішення цього ж суду від 09 квітня 2026 року у справі № 348/525/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена. 
Постанова в повному обсязі складена та підписана 21 травня 2026, що обумовлено перебування у відрядженні одного із членів зі складу колегії суддів в період з 12 до 20 травня 2026 року.

Головуючий суддя	 	П. І. Сало 	
судді	 	Т. М. Димарчук 	
 	 	Т. М. Димарчук