Номер провадження: 22-ц/813/1544/26 
Справа № 505/2174/24
Головуючий у першій інстанції Надєр Л. М.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання – Шахової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»
на додаткове рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 22 вересня 2025 року 
у цивільній справі за заявою позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування,

встановив:
У травні 2024 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , звернулись до суду з вказаним вище позовом, у якому просили стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» 
- на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 26 800 грн, пеню у розмірі 9474, 47грн, три відсотки річних у розмірі 1011,06 грн, інфляційні витрати у розмірі 3152,28 грн кожному;
- на користь ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 26 800 грн, страхове відшкодування на утримання у розмірі 239 600 грн, пеню у розмірі 9417,05 грн, три відсотки річних у розмірі 1005.21 грн, інфляційні витрати у розмірі 3133,16 грн;
- вирішити питання судових витрат.
Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 09 червня 2025 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування задоволено, також стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення моральної шкоди та за позовні вимоги майнового характеру.
Додатковим рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 22 вересня 2025 року стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє як законний представник малолітнього ОСОБА_4 витрати за надання правової допомоги по 12 000 грн.
У апеляційній скарзі ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 22 вересня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , від імені яких діє адвокат Скочиляс І.М., про розподіл судових витрат у справі.
Скаржник зауважує про залишення судом першої інстанції того, що позивачами не була надано Акт приймання-передачі виконаних робіт та звіт до нього, де було б зазначено які саме послуги були надані адвокатом Скочиляс І.М. та скільки годин (об`єм наданих послуг) затрачено адвокатським об`єднанням на надання правової допомоги саме у справі № 505/2174/24. При цьому наданий детальний опис робіт виконую функцію прайс-листа та ніяким чином не свідчить про узгоджений між Клієнтом та Позивачем порядок та розмір розрахунку оплати праці за надані послуги.
Окремо скаржник зауважує, що позовна заява є типовою у цивільних правовідносинах та містить вимоги декількох позивачів до одного й того ж відповідача, які по своїй суті є однаковими за правовими підставами та не містить буд-яких значних відмінностей. Отже, визначений позивачами розмір гонорару адвоката у сумі 36 000 грн. (по 12 000 на кожного з позивачів) є істотно завищеним та не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , від імені яких діє адвокат Скочиляс І.М., заперечуючи проти доводів та вимог апеляційної скарги, зауважили, що розмір заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу в загальній сумі 36 000 грн (по 12 000 грн на кожного з позивачів) є співмірним ціні позову, категорії та складності справи та її значенню для сторін, при цьому розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.
Учасники справи будучи повідомленими належним чином про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Апеляційний суд частково не погоджується із висновками суду першої інстанції, зважаючи на таке.
З огляду на те, що рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 09 червня 2025 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» задоволено у повному обсязі, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачами.
Водночас, апеляційний суд, не погоджується із розміром витрат понесених позивачами на професійну правничу допомогу, що підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.
Як убачається з матеріалів справи, 17 червня 2025 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , від імені яких діє адвокат Скочиляс І.М., звернулись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просили стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь позивачів понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 36000 гривень. 
На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу, крім наявних у матеріалах справи ордерів, копій свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та договорів про надання правової допомоги, укладених із позивачами, до вказаної заяви також долучено детальні описи робіт виконаних адвокатом Скочиляс І.М.
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої цієї статті).
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу надану ОСОБА_5 , апеляційний суд враховує таке.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не має права втручатися у ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19).
Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України.
Два підходи до порядку обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), передбачені статтею 30 Закону про адвокатуру, відрізняються у наступному - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті іншою стороною в порядку компенсації сплаченого адвокату гонорару, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21.
Так, як убачаться з копій наданих позивачами договорів про надання правової допомоги, укладених із адвокатом Скочиляс І.М., адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором, а клієнт зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки, обумовлені сторонами. Згідно вказаних договорів за правову допомогу, передбачену п.1.2. договору, клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначеному умовами договору та/або додатку до договору з урахуванням розміру, визначеного п.6 договору. Сторони домовились, що вартість послуг за надання професійної правничої допомоги у суді першої інстанції відповідно до цього договору становить 12000 гривень 00 копійок.
Відповідно до детальних описів робіт, наданих адвокатом Скочиляс І.М. позивачем, відповідно до вказаних вище Договорі про надання правової допомоги, адвокатом кожному з позивачів було надано такі послуги: аналіз документів, наданих клієнтом та формування правової позиції щодо захисту порушених прав клієнта та пошук судової практики – 2000 грн; формування позовної заяви, формування додатків до неї, копіювання документів відповідно до кількості сторін – 4000 грн; формування процесуальних документів (відповіді на відзив, додаткових пояснень, заяв про збільшення позовних вимог) – 4000 грн; участь у судових засіданнях незалежно від їх кількості та тривалості – 2000 грн.
При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019 року у справі №916/2102/17, від 25 червня 2019 року у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі №922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі № 911/739/15 та від 01 серпня 2019 року у справі №915/237/18).
Згідно правової позиції Великої Палати у справі № 910/12876/19, в рамках якої, Верховний Суд визначив в якості належних та допустимих доказів розміру витрат на правничу допомогу, зокрема, умови договору про надання послуг (погодинні ставки працівників адвокатського об`єднання відповідно до займаної посади та максимально можливі суми витрат, які може понести клієнт, за розгляд справи адвокатським об`єднанням в кожній з 3-ох інстанцій); • витрачений час на певний вид робіт (підготовка додаткових пояснень, підготовка до судових засідань, аналіз матеріалів судової справи, тощо); •докази, надані відповідачем на підтвердження реальності витрат (протокол наданих послуг, акт надання послуг, рахунок на оплату, копія платіжного доручення).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
Так, апеляційний суд погоджується із зауваженнями скаржника про неспівмірність заявленого позивачами розміру витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 36 000 грн (по 12 000 на кожного з позивачів) із фактично виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), зважаючи на таке.
Дійсно, з матеріалів справи убачається, що здійснюючи представництво Лавровського О.В., Лавровської В.М. та Саленко В.А., яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , адвокатом Скочиляс І.М., було здійснено аналіз документів, наданих клієнтом та сформовано правову позицію щодо захисту порушених прав клієнтів, складено позов, із додатками та інші заяви по суті справи, також адвокат брала участь у судових засіданнях у справі.
Апеляційний суд зауважує, що наведені види робіт, зазначені у відповідних детальних описах, вказані, як такі, що були надані кожному з позивачів окремо, проте фактично були виконані адвокатом Скочиляс І.М. у цій справі лише один раз (складено позовну заяву та відповідь на відзив, здійснено одночасне представництво інтересів клієнтів, зі спільною правовою позицією, у судових засіданнях), що, поза сумнівом, істотно вплинуло на обсяг зусиль адвоката щодо представництва інтересів клієнтів.
Тож, зазначений у заяві про ухвалення додаткового рішення та детальних описах робіт обсяг наданої адвокатом Скочиляс І.М. професійної правничої допомоги є необґрунтованим, а вартість її надання - штучно завищеною, що не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру, тож підлягає зменшенню.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі N 904/4507/18 (провадження N 12-171гс19).
При цьому, зазначені адвокатом Скочиляс І.М., як окремі послуги: аналіз документів, наданих клієнтом та формування правової позиції щодо захисту порушених прав клієнта та пошук судової практики, формування позовної заяв не відповідають критерію неминучості витрат сторони у судовій справі, оскільки саме по собі вивчення матеріалів цивільної справи, а також підготовка та подання до суду, іншим учасникам справи процесуальних документів не належать до представництва та захисту прав клієнта у суді та охоплюються (є складовою) підготовкою та поданням позовної заяви, тому не можуть вважатися фактично понесеними як окремий вид робіт, виконаних адвокатом. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23.01.2025 по справі № 369/849/18.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що відповідно до ст.19 закону №5076-VI видами адвокатської діяльності є:
надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування в кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адмінвідповідальності під час розгляду справи про адмінправопорушення;
надання правової допомоги свідку в кримінальному провадженні;
представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адмінправопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача в кримінальному провадженні;
представництво інтересів фіз- і юросіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших держорганах, перед фіз- та юрособами;
представництво інтересів фіз- і юросіб, держави, органів держвлади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо іншого не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;
надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.
Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Отже, формування додатків та копіювання документів відповідно до кількості сторін, наведені у детальних описах робіт, не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені в ст.ст.1, 19 закону №5076-VI, а тому витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.
Оцінюючи співмірність розміру витрат на правничу допомогу, заявлених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , із складністю справи, апеляційний суд ураховує також, типовість обставин справи, щодо яких існує стабільна судова практика. 
Тож, оскільки апеляційний суд доходить висновку про неспівмірність заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу складності справи, не відповідність критерію розумності, та співмірності із виконаною роботою, обрахована стороною позивачів вартість наданих адвокатом послуг підлягає зменшенню.
Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, зваживши на необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, апеляційний суд виснує, що додаткове рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 22 вересня 2025 року, слід змінити зменшивши стягнуті з ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , витрати на професійну правничу допомогу з 12 000 грн до 4 000 грн на кожного.
Стягнення ж вказаних вище витрат у повному розмірі, який заявлені позивачами з огляду на встановлені вище обставини, апеляційний суд вважає матиме надмірний характер.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч.1 п.п.1,3,4 ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Підсумовуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а додаткове рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 22 вересня 2025 року, слід змінити, зменшивши стягнуті з ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , витрати на професійну правничу допомогу з 12 000 грн до 4 000 грн на кожного.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:
Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити частково.
Додаткове рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 22 вересня 2025 року, змінити зменшивши стягнуті з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (ЄДРПОУ 32382598) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , витрати на професійну правничу допомогу з 12 000 грн до 4 000 грн на кожного.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий          Ю.П. Лозко

Судді          О.Ю. Карташов

М.В. Назарова