ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" травня 2026 р. Справа № 911/2022/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сибіги О.М.
суддів: Гончарова С.А. 
Тищенко О.В. 

секретар судового засідання: Михайленко С.О.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 14.05.2026
Розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Центренерго"
на рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2025
повне рішення складено 15.12.2025
у справі № 911/2022/25 (суддя Заєць С.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.Комодітіз"
до Публічного акціонерного товариства "Центренерго"
про стягнення 1 107 993,60 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Ю.Комодітіз" (позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (відповідач) про стягнення 1 107 993,60 грн, з них: 3% річних - 223 827,76 грн та інфляційних втрат - 884 165,84 грн.
Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 20/21-363-РДД від 13.12.2021 та наявністю у відповідача заборгованості у розмірі 20 243 975,74 грн, яку підтверджено рішеннями Господарського суду Київської області від 31.08.2022 у справі № 911/862/22 та від 10.12.2024 у справі № 911/2033/23, які відповідачем не виконано. У зв`язку з несплатою заборгованості у розмірі 20 243 975,74 грн, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних - 223 827,76 грн та інфляційні втрати - 884 165,84 грн.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/2022/25, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
07.08.2025 Господарським судом Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду справи по суті.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду Київської області від 26.09.2025 у справі № 911/2022/25 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.Комодітіз" 884 165,84 грн інфляційних втрат, 208 051,81 грн 3% річних, 13 106,61 грн судового збору та 9857,62 грн витрат на правничу допомогу. В задоволенні позовних вимог про стягнення 15 775,95 грн 3% річних відмовлено.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що оскільки судовими рішеннями у справах № 911/862/22 та № 911/2033/23 встановлено прострочення відповідачем зобов`язань за договором № 20/21-363-РДД від 13.12.2021, нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат є законним та обґрунтованим. Судом першої інстанції, перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, встановлено, що для цілей нарахування 3% річних та інфляційних втрат врахуванню підлягає тільки сума основного боргу 18 750 348,00 грн, присуджена до стягнення судовими рішеннями у справах № 911/862/22 та № 911/2033/23, а на решту присуджених до стягнення коштів - 3% річних та інфляційні втрати, відповідні нарахування не здійснюються. При цьому, судом першої інстанції прийнято до уваги, що ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України не передбачено нарахування 3% річних та інфляційних втрат на стягнуті 3% річних та інфляційні втрати. Також судом першої інстанції встановлено, що позивачем при розрахунку інфляційних втрат не враховано індекс інфляції за червень 2025 (100,8%). За розрахунком суду, за заявлений позивачем період з 03.02.2025 по 17.06.2025 загальний розмір інфляційних втрати становить 975 485,13 грн. Однак, відповідно до ч. 2 ст.237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, тому позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в розмірі 884 165,84 грн. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 208 051,81 грн - 3% річних та 884 165,84 грн - інфляційних втрат. В частинні стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції, виходячи з критеріїв співмірності та неминучості таких витрат, дійшов висновку зменшити розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу до 10 000,00 грн. Враховуючи часткове задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 9857,62 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Київської області від 26.09.2025 у справі № 911/2022/25, 02.01.2026 Публічне акціонерне товариство "Центренерго" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2025 у справі № 911/2022/25 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що оскаржуване рішення судом першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, за неповного встановлення обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з неправильним встановленням обставин та оцінкою доказів, що є підставою для його скасування. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що (1) судом першої інстанції не взято до уваги, що позивачем не надано доказів прострочення грошового зобов`язання з боку відповідача та доказів, які б підтверджували підстави для нарахування відповідних сум; (2) у відзиві на позовну заяву ПАТ «Центренерго» просило, у разі наявності правових підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат, зменшити їх на 99%, однак незадоволення клопотання відповідача про зменшення 3% річних та інфляційних втрат має наслідком суттєве погіршення становища, як ПАТ «Центренерго», так і Держави; (3) зменшення 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованим, як з точки зору правової доцільності, так і з огляду на соціально-економічну ситуацію в країні; (4) позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг) для визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх належного розподілу між сторонами, тому відсутність такого детального опису унеможливлює заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.01.2026 матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Центренерго" у справі № 911/2022/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді Демидова А.М., Владимиренко С.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 витребувано з Господарського суду Київської області матеріали господарської справи № 911/2022/25.
04.02.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 911/2022/25.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2026 у зв`язку з перебуванням суддів Демидової А.М. та Владимиренко С.В. у відпустці для вирішення питань щодо руху апеляційної скарги в межах справи № 911/2022/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Кравчук Г.А., Тищенко О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2025 у справі № 911/2022/25 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків апеляційної скарги.
16.02.2026 Публічне акціонерне товариство "Центренерго" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з заявою про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/2022/25 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2025 та призначено розгляд справи на 09.04.2026. 
12.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.Комодітіз" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. 
09.04.2026 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням суддів Тищенко О.В. та Гончарова С.А. у відпустці.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" слід залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2025 у справі № 911/2022/25 залишити без змін, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вірно було встановлено Господарським судом Київської області та перевірено судом апеляційної інстанції, в провадженні Господарського суду Київської області перебувала справа № 911/862/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.Комодітіз» (позивач) до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (відповідач) про стягнення 18 750 348,00 грн передоплати внаслідок зменшення обсягу відпуску/відбору електричної енергії за договором № 20/21-363-РДД купівлі-продажу електричної енергії від 13.12.2021.
Рішенням Господарського суду Київської області від 31.08.2022 у справі № 911/862/22 стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.Комодітіз» 18 750 348,00 грн основного боргу та 281 255,22 грн судового збору.
У мотивувальній частині вказаного рішення судом встановлено, зокрема, невиконання відповідачем обов`язку щодо повернення грошових коштів (передоплати) позивачу внаслідок зменшення обсягу відпуску/відбору електричної енергії у березні 2022, у розмірі 18 750 348,00 грн. у строк до 27.06.2022.
Крім того, в провадженні Господарського суду Київської області перебувала справа № 911/2033/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.Комодітіз» (позивач) до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (відповідач) про стягнення 3 723 237,44 грн, з них: 2 694 511,88 грн - інфляційних втрат за період з 03.03.2022 по 31.08.2022, 273 393,00 грн. - 3% річних за період з 03.03.2022 по 31.08.2022, 548 821,87 грн - інфляційних втрат за період з 14.02.2023 по 27.06.2023 та 206 510,69 грн - 3% річних за період з 14.02.2023 по 27.06.2023.
Рішенням Господарського суду Київської області від 15.08.2024 у справі № 911/2033/23 стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.Комодітіз» 306 683,77 грн 3% річних, 887 771,91 грн інфляційних втрат та 17 916,84 грн судового збору.
У мотивувальній частині вказаного рішення судом встановлено, зокрема, що матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем 18 750 348,00 грн заборгованості за договором № 20/21-363-РДД від 13.12.2021 позивачу у строк до 27.06.2022. Отже, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання з повернення передоплати позивачу у сумі 18 750 348,00 грн з 28.06.2022.
У зв`язку із викладеними обставинами, оскільки відповідач не сплатив суму основного боргу, 3% річних та інфляційні втрати, присуджені до стягнення рішеннями Господарського суду Київської області від 31.08.2022 у справі № 911/862/22 та від 10.12.2024 у справі № 911/2033/23, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 223 827,76 грн 3% річних та 884 165,84 грн інфляційних втрат, нараховані на загальну заборгованість відповідача в розмірі 20 243 975,74 грн за період її прострочення з 03.02.2025 по 17.06.2025.
Відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів прострочення грошового зобов`язання з боку відповідача та доказів, які б підтверджували підстави для нарахування відповідних сум. Крім того, відповідач зазначив, що заборгованість перед позивачем виникла з незалежних від відповідача обставин, у зв`язку з чим просив зменшити розмір інфляційних втрат та 3% річних на 99%.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Так, предметом розгляду у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 223 827,76 грн 3% річних та 884 165,84 грн інфляційних втрат за період з 03.02.2025 по 17.06.2025.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми.
У кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення в оплаті основного боргу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 виснувала, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Нарахування на суму боргу 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. 
Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.
За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.
Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Київської області від 31.08.2022 у справі № 911/862/22 стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.Комодітіз» 18 750 348,00 грн основного боргу та 281 255,22 грн судового збору.
У зазначеному судовому рішенні встановлено, що спірна заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем у строк до 27.06.2022 обов`язку щодо повернення грошових коштів (передоплати) позивачу внаслідок зменшення обсягу відпуску/відбору електричної енергії у березні 2022 року у розмірі 18 750 348,00 грн.
Отже, наявність грошового зобов`язання відповідача перед позивачем у розмірі 18 750 348,00 грн встановлена рішенням Господарського суду Київської області від 31.08.2022 у справі № 911/862/22.
Крім того, рішенням Господарського суду Київської області від 15.08.2024 у справі № 911/2033/23 стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.Комодітіз» 306 683,77 грн 3% річних, 887 771,91 грн інфляційних втрат та 17 916,84 грн судового збору.
У рішенні Господарського суду Київської області від 15.08.2024 у справі № 911/2033/23 встановлено, що доказів повернення відповідачем 18 750 348,00 грн заборгованості за договором № 20/21-363-РДД від 13.12.2021 позивачу у строк до 27.06.2022 матеріали справи не містять. Отже, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання з повернення передоплати позивачу у сумі 18 750 348,00 грн з 28.06.2022.
Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.
Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.
Отже, наведені вище обставини, встановлені у судових рішеннях, зокрема, щодо настання строку виконання відповідачем свого грошового зобов`язання перед позивачем, а також допущення прострочення, не потребують повторного доведення при розгляді даної справи.
Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню про стягнення 208 051,81 грн - 3% річних та 884 165,84 грн - інфляційних втрат.
При цьому, колегія суддів вважає слушним висновок суду першої інстанції, що правомірним є нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму основного боргу 18 750 348,00 грн, позаяк положеннями ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України не передбачено нарахування 3% річних та інфляційних втрат на вже стягнуті 3% річних та інфляційні втрати. 
Щодо доводів скаржника про наявність підстав для зменшення 3% річних та інфляційних втрат на 99% колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Аналіз статі 551 Цивільного кодексу України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 914/1517/18.
При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18 та в ін.).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Однак, вказаний висновок Велика Палата Верховного Суду дала у справі, фактичні обставини якої суттєво відрізнялись від фактичних обставин даної справи, оскільки у вказаній справі № 902/417/18 сторони у договорі змінили розмір процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та 96% від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.
За таких обставин, Велика Палата Верховного Суду у справі № 902/417/18 дійшла висновку про те, що фактично визначені договором 96% річних є саме способом отримання кредитором доходу, а тому з метою запобігання такому безпідставному збагаченню розмір належної до стягнення з відповідача у зазначеній справі суми відсотків річних було обмежено.
Водночас, у даній справі позивачем до стягнення заявлено відсотки річних у розмірі, передбаченому законом (частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України) - 3%.
Отже, в даній справі відсутні такі обставини неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних, як у справі № 902/417/18.
Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 15.06.2023 у справі № 921/94/21.
Колегія суддів зазначає, що у даному випадку розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом (3%), а тому, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, відсутні підстави для зменшення 3% річних, нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.
Також відповідачем не враховано, що чинним законодавством не передбачено зменшення розміру інфляційних втрат, які не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.
Надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам, як кожному окремо так і в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог та часткове задоволення позову. 
Щодо незгоди відповідача з розміром присуджених до стягнення витрат на правничу допомогу, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За приписами ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Колегія суддів звертає увагу сторін на те, що відшкодування судових витрат не є додатковим заходом відповідальності чи штрафними санкціями.
За приписами частин 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Так, у позовній заяві зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу, які позивач поніс та очікує понести становить 30 000,00 грн. Докази понесених судових витрат набуть надані до закінчення судових дебатів відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.Верховний Суд у додаткових постановах від 17.12.2021 у справі № 10/5026/290/2011 (925/1502/20), від 06.12.2023 у справі № 905/493/22, від 01.11.2023 у справі № 911/1340/22 зазначив, що право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу ТОВ "Ю.Комодітіз" подано до суду: договір про надання правничої допомоги № 2-С від 01.01.2025; додаткову угоду № 3 від 02.06.2025; акт-звіт про надання правничої допомоги від 16.09.2025 на загальну суму 30 000,00 грн. 
Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).
Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Судом встановлено, що 01.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю.Комодітіз» (замовник) та адвокатом Морозом Олексієм Володимировичем (адвокат) укладено договір про надання правничої допомоги № 2-С, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. 
12.06.2025 між замовником та адвокатом укладено додаткову угоду № 3, в якій визначено, що правнича допомога надається щодо питання взаємовідносин з Публічним акціонерним товариством «Центренерго» про стягнення 3% річних та інфляційних втрат нарахованих на суму заборгованості 20 243 975,74 грн. 
У пункті 2 додаткової угоди № 3 визначено, що вартість правничої допомоги становить 30 000,00 грн.
16.09.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю.Комодітіз» та адвокатом Морозом Олексієм Володимировичем складено та підписано акт-звіт про надання правничої допомоги на загальну суму 30 000,00 грн.
Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.Комодітіз» у даній справі здійснювалося адвокатом Морозом Олексієм Володимировичем на підставі довіреності № 2-С від 01.01.2025.
Від Публічного акціонерного товариства «Центренерго» надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомог, в якому проти заявленого до стягнення розміру витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн заперечило. Крім того, у поданому клопотанні відповідач просив зменшити розмір заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу.
За правилами частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Частиною 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112 відповідно).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Тобто, в цілому нормами процесуального та матеріального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, додаткова постанова Верховного Суду від 08.04.2021 у справі №922/2321/20).
При цьому, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 та в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17.
Колегія суддів зазначає, що вирішення питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням усіх конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження та оцінки доказів за правилами статей 86, 210 Господарського процесуального кодексу України.
На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд, оцінивши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.Комодітіз» про стягнення витрат на правничу допомогу, документи щодо понесених витрат, оцінивши його витрати з урахуванням усіх аспектів справи, виходячи з вищенаведених критеріїв, їх оцінки, та керуючись частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до 10 000,00 грн. Враховуючи часткове задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 9857,62 грн.
За таких обставин, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судом фактичних обставин справи та в межах наведених у апеляційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги та про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи скаржника, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Отже, в задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Центренерго" слід відмовити, а рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2025 у справі № 911/2022/25 залишити без змін.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2025 у справі № 911/2022/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 26.09.2025 у справі № 911/2022/25 - залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.
4. Матеріали справи № 911/2022/25 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.05.2026.

Головуючий суддя О.М. Сибіга 

Судді С.А. Гончаров

О.В. Тищенко