ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/28704/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року (суддя Н.Є. Калугіна) у справі № 160/28704/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому, з урахуванням уточнення, просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача – військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні за станом здоров`я відповідно до п. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні за станом здоров`я відповідно до п. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII за 4 повні календарні роки служби (2015, 2022, 2023, 2024).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, адже не здійснив виплату належної позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні за станом здоров`я відповідно до п. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Судом першої інстанції зазначено, що саме положення абз.24 пп.3 п.2 ст.15 Закону № 2011-XI є застосовними до спірних правовідносин щодо наявності у позивача, як у військовослужбовця, який проходив військову службу за призовом, у зв`язку з мобілізацією, права на одноразову грошову допомогу, яким передбачено, що порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Суд першої інстанції вказав, що при звільненні з військової служби позивач, як військовослужбовець, який проходив військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, мав право на одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення, отриманого ним за кожний повний календарний місяць служби, яка йому виплачена відповідно до наказу відповідача.
З огляду на викладене, суд першої інстанції вказав про відсутність порушення прав позивача при нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що суд першої інстанції хибно не врахував виняток, передбачений абз. 7 п.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ. Зауважує, що підзаконний акт Постанова КМУ №460 не може звужувати права, надані законом. Наполягає, що в спірному випадку відповідач допустив протиправну бездіяльність, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що згідно відомостей військового квитка позивач проходив військову службу у два періоди: з 02.03.2015 по 18.03.2016 у Військовій частині НОМЕР_2 , з 24.02.2022 по 29.02.2024 у Військовій частині НОМЕР_3 , з 01.03.2024 по 04.06.2025 року у Військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.06.2025 № 173 (по стройовій частині) сержанта позивача, санітарного Інструктора медичного пункту 1 батальйону безпілотних авіаційних комплексів ї частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 01 червня 2025 року № 30-PC з військової служби у запас за підпунктом «б» 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року ) (зі змінами), а саме за станом здоров`я, вважати таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Цим наказом, в тому числі, відповідно до пункту 1 "Порядку та умов виплат деяким категоріям військовослужбовцям одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 року № 460, зобов`язано виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення, виходячи із розрахунку 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби за період з лютого 2022 року по березень 2025 року.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні за станом здоров`я відповідно до п. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. 
У абз.2 підпункту 1 пункту 2 статті 15 Закону №2011-XIІ визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога - 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, які звільняються з військової служби за станом здоров`я.
Водночас підпункт 3 пункту 2 статті 15 Закону №2011-XIІ містить абзац 24, який визначає, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Отже, Закон №2011-XIІ містить пряму норму, яка право визначати умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, делегувала Кабінету Міністрів України, який, своєю чергою, відповідно до пункту 2 статті 15 Закону №2011-XIІ, постановою від 17 вересня 2014 року №460 затвердив Порядок та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (Порядок №460), де установлено окремий розмір одноразової грошової допомоги, яка виплачується військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та звільняються із служби.
У пункті 1 Порядку №460 визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
У пункті 2 Порядку №460 визначено, що військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”
Таким чином, положення Порядку №460, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року №460, унормували приписи пункту 2 статті 15 Закону №2011-XIІ щодо умов та порядку виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, і таким військовослужбовцям, відповідно до норм указаного акта, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Як правильно дослідив суд першої інстанції, позивач був військовослужбовцем, який проходив військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, звільнений з військової служби у запас – за станом здоров`я.
Отже, виходячи із положень абзацу 24 пп.3 п.2 ст. 15 Закону №2011-XIІ та Порядку №460, у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі, визначеному саме Порядком №460 (4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення). В свою чергу, саме в такому розмірі позивач отримав одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, доводи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують.
Апеляційний суд відхиляє аргументи скаржника про те, що Порядок №460 звужує права, які передбачено ст.15 Закону №2011, адже Порядок КМУ №460 затверджено з метою реалізації прямої норми Закону №2011, яка право визначати умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, делегувала саме Кабінету Міністрів України.
Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на виняток, який вказано у абз.24 пп.3 п.2 ст.15 Закону №2011, адже такий виняток не дає право позивачу на одноразову грошову допомогу при звільненні за станом здоров`я відповідно до абз.2 підпункту 1 пункту 2 статті 15 Закону №2011-XIІ у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен з 4 повних календарних років служби.
За цих обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні за станом здоров`я відповідно до п. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII. Зворотні аргументи скаржника є безпідставними.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції. 
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року у справі № 160/28704/25 –без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 28.05.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров