Справа № 296/10557/24
2/296/243/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

04 лютого 2026 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:
головуючого судді Анциборенко Н.М.,
за участю секретаря судового засідання Січкарчук Я.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , територіальної громади м.Житомира в особі Житомирської міської ради про встановлення фактів та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

14.11.2024 року представник позивача ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про встановлення фактів та визнання права власності в порядку спадкування.
В обґрунтування позовних вимог представник зазначає наступне.
02.09.2024 року, позивач звернулась до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О., для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 після померлої в січні 2020 року матері, ОСОБА_4 , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті батька ОСОБА_6 .
Позивачем, для оформлення спадщини після смерті матері ОСОБА_4 було подано довідку про наявність (відсутність) зареєстрованого майна, згідно якої 1/2 ід. частка житлового будинку АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_7 на підставі дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого Житомирською державною нотаріальною конторою 09 жовтня 1968 року за реєстром №3-2903 та мирової угоди від 15 травня 1980 року, затвердженої рішенням Корольовського районного суду м. Житомира, справа №2-593, а 1/2 ід. частка належала ОСОБА_5 на підставі мирової угоди від 15 травня 1980 року, затвердженої рішенням Корольовського районного суду м. Житомира, справа №2-593, а також дублікат договору купівлі-продажу, посвідчений Житомирською державною нотаріальною конторою 09 жовтня 1968 року за реєстром №3-2903, і мирову угоду укладену між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 від 15 травня 1980 року, затверджену рішенням Корольовського районного суду м. Житомира, справа №2-593, з реєстраційним написом про реєстрацію права власності на 1/2 (одну другу) ід. частку житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 .
Крім того, відповідно до інформації управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради №10-10/5057/2024 від 25.07.2024 року за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані особи:- - - ОСОБА_5 з 1968 року по 11.12.2018 року, ОСОБА_4 з 1980 року по 22.01.2022 року, ОСОБА_1 з 2003 року.
Відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_6 в Управлінні відсутні, але наявні в будинковій книзі.
Згідно поданих документів ОСОБА_1 та витягів з ДРАЦС, які підтверджують родинні зв`язки наявні розбіжності в прізвищах померлих, іменах та по-батькові, а саме: в ОСОБА_8 зазначено матір ОСОБА_4 , в ОСОБА_9 (Мошковської) матір – ОСОБА_5 зазначено , батька – ОСОБА_10 шлюб уклала ОСОБА_11 .
Так, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії/видачі свідоцтво на спадщину. Також, було зазначено, що дане питання може бути вирішено в судовому порядку Отже, позивач, може оформити спадкові права виключно в судовому порядку.
14.11.2024 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Анциборенко Н.М. для розгляду (а.с.61). 
06.12.2024 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду.
Постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.66). 
Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про проведення судового розгляду без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 133).
Відповідач ОСОБА_12 в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою , про проведення судового засідання без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, позов просить задовольнити (а.с.130).
Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, відповідно до ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ст.1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. 
Відповідно до ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 
Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
Відповідно до ст. 1278, 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до ст. 1299 Цивільного кодексу України, якщо до складу спадщини, яку прийняв спадкоємець, входить нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.
Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок АДРЕСА_1 .
З наданих суду доказів вбачається, що позивач ОСОБА_1 є дочкою померлої ОСОБА_4 та спадкоємцем після її смерті, що підтверджується матеріалами спадкової справи №154/2024, заведеної приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, а також листом приватного нотаріуса, відповідно до якого позивач є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви.
Судом також встановлено, що наявні розбіжності у написанні прізвища спадкодавця та членів її родини у правовстановлюючих документах і документах цивільного стану перешкоджають оформленню спадкових прав позивача у нотаріальному порядку.
Разом з тим, досліджені судом докази у своїй сукупності підтверджують факт родинних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , а також між ОСОБА_13 та ОСОБА_5 і ОСОБА_14 .
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 , оскільки проживала разом із спадкодавцем, користувалась спадковим майном та була зареєстрована за адресою знаходження спірного житлового будинку.
Оскільки оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку є неможливим у зв`язку з наявними розбіжностями у документах, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Таким чином, керуючись ст.1-113,217-250,258-259,263-268,272-273,351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , територіальної громади м.Житомира в особі Житомирської міської ради про встановлення фактів та визнання права власності на спадкове майно – задовольнити.
Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_6 . 
Встановити факт родинних відносин, а саме: що ОСОБА_8 є дочкою ОСОБА_4 ; що ОСОБА_13 є дочкою ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності, в порядку спадкування, на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позивач: 
ОСОБА_1 
ІНФОРМАЦІЯ_3 
АДРЕСА_1 
РНОКПП: НОМЕР_1 

Відповідач:
ОСОБА_2 
ІНФОРМАЦІЯ_4 
АДРЕСА_1 
РНОКПП: НОМЕР_2 

Відповідач: 
Територіальна громада м.Житомира
в особі Житомирської міської ради
м.Житомир, майдан Корольова, 4/2 

Суддя Н. М. Анциборенко