ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 р.	Справа № 520/32338/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду та в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.04.2026, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/32338/23
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 (далі – позивач, заявник, апелянт, ОСОБА_1 ) , з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), в якому просить суд, з урахуванням уточнень:
1. Визнати неправомірною бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській області, яка полягає:
- в умисному недопущенні здійснення контролю за достовірністю поданих страхувальником відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, щодо обліку всієї суми заробітної плати виплаченої Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області на виконання судового рішення за час вимушеного прогулу з вересня 2008 року по вересень 2015 року;
- умисному не допущенні поновлення, у відповідності до Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, його права на отримання пенсії належного рівня, порушеного внаслідок незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури і суду, право на отримання якої встановлено рішенням від 14.06.2018 Ізюмського міськрайонного суду Харківської області по справі №623/2002/16-а та не врахуванні, при обчисленні розміру пенсії у відповідності до вимог Закону України Про державну службу, на виконання вказаного судового рішення, всієї суми та всіх складових заробітної плати виплаченої за відповідний період, а саме з вересня 2008 року по вересень 2011 року, який враховується при обчисленні розміру пенсії, необхідність врахування яких встановлено рішенням від 14.06.2018 Ізюмського міськрайонного суду Харківської області по справі №623/2002/16-а та постановою від 22.12.2021 Другого апеляційного адміністративного суду по адміністративній справі №623/2002/16-а, факт виплати якої, зі сплатою єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та внесення всіх складових виплаченої заробітної плати Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області до довідок про складові заробітної плати, підтверджено судовим рішенням ухвалою від 20.09.2023 Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/4647/19;
- не врахуванні, при обчисленні розміру пенсії у відповідності до вимог Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, всієї суми заробітної плати виплаченої за час вимушеного прогулу Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області, на виконання судових рішень, факт сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області підтверджено актом позапланової ревізії Головного управління ДПС у Харківській області №1364/20-40-07-22-06/04058806 від 23.09.2020 та судовим рішенням ухвалою від 20.09.2023 Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/4647/19;
- не визнанні та не виконанні вищенаведених рішень судів України.
2. Стягнути з ГУ ПФУ в Харківській області нанесену йому матеріальну шкоду внаслідок не допущення здійснення контролю за достовірністю поданих страхувальником відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та не врахування, при обчисленні розміру пенсії, всієї суми та всіх складових заробітної плати виплаченої за відповідний період з вересня 2008 року по вересень 2015 року, факт виплати якої та внесення всіх складових виплаченої заробітної плати Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області до довідок про складові заробітної плати, підтверджено судовим рішенням - ухвалою від 20.09.2023 Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/4647/19, а факт сплати ЄСВ підтверджений результатами ревізії Головним управлінням ДПС у Харківській області (акт від 23.09.2020 №136/20-40-07-22- 06/040588066) та вказаним судовим рішенням, у сумі не нарахованої та не виплаченої частини пенсії:
- за період з жовтня 2011 року по лютий 2018 року, у сумі 371928,16 грн (триста сімдесят одна тисяча дев`ятсот двадцять вісім грн 16 коп) (підлягає уточненню на час прийняття судового рішення), в тому числі: не донараховану та невиплачену частину пенсії, у відповідності до вимог Закону України «Про державну службу», право на отримання якої встановлено рішенням від 14.06.2018 Ізюмського міськрайонного суду Харківської області по справі №623/2002/16-а, у сумі 230352,05 грн та компенсації втрати частини доходу в зв`язку з несвоєчасною виплатою цієї частини пенсії станом на листопад 2023 року у сумі 141576,11 грн (підлягає уточненню на час прийняття судового рішення);
- за період з березня 2023 року по листопад 2023 року, у сумі 15817,64 грн (п`ятнадцять тисяч вісімсот сімнадцять грн 64 коп), в тому числі: не донарахованої та не виплаченої частини пенсії за віком, у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у сумі 15610,24 грн та компенсації втрати частини доходу в зв`язку з несвоєчасною виплатою цієї частини пенсії станом на листопад 2023 року у сумі 207,40 грн (підлягає уточненню на час прийняття судового рішення);
3. Зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області:
- внести до персоніфікованого обліку Індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5), щодо обліку всієї суми заробітної плати виплаченої Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області на виконання судового рішення за час вимушеного прогулу з вересня 2008 року по вересень 2015 року, в тому числі: середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у сумі 566070,11 грн., індексації заробітної плати у сумі 46579,12 грн., компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення у сумі 205481,63=(144517,83 + 60963,80) грн, факт виплати якої, зі сплатою податків та зборів підтвердженого ухвалами Борівського районного суду Харківської області від 14.04.2017 та від 28.08.2017 по справі №2005/1595/12, та від 28.08.2017 по справі №614/640/16-а, факт сплати ЄСВ підтверджений актом від 23.09.2020 №136/20-40-07-22-06/040588066 Головного управління ДПС у Харківській області та ухвалою від 20.09.2023 Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/4647/19;
- нарахувати та виплатити пенсію за період з березня 2018 року по лютий 2023 року та з грудня 2023 року по дату прийняття судового рішення, з врахуванням всієї суми заробітної плати виплаченої, на виконання судових рішень, Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області за період з вересня 2008 року по вересень 2015 року, з врахуванням суми пенсії, раніше виплаченої за вказаний період, одночасно нарахувавши та сплативши, у відповідності до вимог Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати суму компенсації втрати частини доходу, в зв`язку з несвоєчасним нарахування та не виплатою належного розміру пенсії;
- в подальшому проводити нарахування та виплату пенсії, у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням всієї суми заробітної плати виплаченої Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області, на виконання судових рішень, за час вимушеного прогулу за період з вересня 2008 року по вересень 2015 року.
Рішенням суду від 14.11.2024 адміністративний позов залишено без задоволення.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 по справі № 520/32338/23 скасовано.
Прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Харківській області про визнання неправомірної бездіяльності, стягнення матеріальної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 починаючи з березня 2018 року з врахуванням суми заробітної плати, зазначеної у довідці Виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 17.12.2021 за № 4834, за період з вересня 2008 року по жовтень 2011 в графі «Інші виплати Повернуті утримані податки та збори, ухвала Борівського районного суду Харківської області від 14.07.2016» з врахуванням вже виплаченого розміру пенсії.
В задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.07.2025 заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №520/32338/23 задоволено.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови від 27 травня 2025 року Другого апеляційного адміністративного суду по справі №520/32338/23, протягом 90 днів з дня отримання копії цієї ухвали.
27.10.2025 до суду надійшов звіт ГУ ПФУ в Харківській області про виконання судового рішення по справі, в якому просить суд прийняти та затвердити звіт про виконання постанови від 27 травня 2025 року Другого апеляційного адміністративного суду по справі №520/32338/23.
28.10.2025 ГУ ПФУ в Харківській області подано уточнений звіт.
30.10.2025 позивачем подано до суду заяву в якій просить суд відмовити ГУ ПФУ в Харківській області у прийнятті Звіту №2000-0805-8/166612 від 28.10.2025 про виконання постанови від 25.07.2025 Другого апеляційного адміністративного суду по даній адміністративній справі №520/32338/23 та встановити новий строк подання звіту.
05.11.2025 ГУ ПФУ в Харківській області надані додаткові пояснення до звіту.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року прийнято звіт ГУ ПФУ в Харківській області про виконання постанова від 27 травня 2025 року Другого апеляційного адміністративного суду по справі №520/32338/23.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Доповнено мотивувальну частину ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року по справі № 520/32338/23 висновками про наявність підстав для встановлення ГУ ПФУ в Харківській області нового строку для подання звіту про виконання рішення суду у справі № 520/32338/23.
Доповнено резолютивну частину ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року по справі № 520/32338/23 абзацом другим такого змісту:
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області протягом 30 днів з дня отримання цієї постанови подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2025 по справі № 520/32338/23.»
ГУ ПФУ в Харківській області надано звіт про виконання судового рішення.
Позивачем подано до суду заяву, в якій просив суд відмовити ГУ ПФУ в Харківській області у прийнятті Звіту №2000-0905-8/166612 від 27.02.2026 про виконання постанови від 25.07.2025 Другого апеляційного адміністративного суду по даній адміністративній справі №520/32338/23 та встановити новий строк подання звіту.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2026 прийнято звіт ГУ ПФУ в Харківській області про виконання постанова від 27 травня 2025 року Другого апеляційного адміністративного суду по справі №520/32338/23.
Встановлено ГУ ПФУ в Харківській області новий строк для подання звіту про виконання постанови від 27 травня 2025 року Другого апеляційного адміністративного суду по справі №520/32338/23, протягом 30 днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Попереджено керівника ГУ ПФУ в Харківській області, що відповідно до ч. 10 ст.382-3 КАС України, у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.
20.04.2026 до суду надійшов звіт ГУ ПФУ в Харківській області про виконання судового рішення по справі, в якому просить суд прийняти та затвердити звіт ГУ ПФУ в Харківській області про виконання постанови від 27 травня 2025 року Другого апеляційного адміністративного суду по справі № 520/32338/23.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2026 року прийнято звіт ГУ ПФУ в Харківській області про виконання постанова від 27 травня 2025 року Другого апеляційного адміністративного суду по справі №520/32338/23.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, просив скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2026 року та ухвалити нове судове рішення, яким: 
- відмовити у прийнятті звіту ГУ ПФУ в Харківській області про виконання постанови від 27 травня 2025 року Другого апеляційного адміністративного суду по даній адміністративній справі №520/32338/23;
- встановити новий строк подання звіту ГУ ПФУ в Харківській області про виконання постанови від 27 травня 2025 року Другого апеляційного адміністративного суду по цій адміністративній справі №520/32338/23.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що наданий до суду першої інстанції «Звіт про виконання рішення суду» №2000-0905 8/67197 від 20.04.2026 ГУ ПФУ в Харківській області є фактично, копією звітів №2000-0905-8/35430 від 27.02.2026 та №2000-0805-8/166612 від 28.10.2025 та не містить жодного документу щодо порядку та способу виконання судового рішення та інших документів, що підтверджують донарахування пенсії та її виплати, за визначений судовим рішенням строк.
Стверджує, що ГУ ПФУ в Харківській області перерахунок пенсії на виконання судового рішення здійснено не за повний місяць березень 2018 року, як це встановлено постановою від 27.05.2025 Другого апеляційного адміністративного суду по даній адміністративній справі, а лише за самостійно встановлену частину березня 2018 року, а саме з 15.03.2018, тобто лише за половину місяця.
Вважає, що спірна ухвала постановлена неповноважним складом суду першої інстанції, оскільки вважає, що суддя Рубан В.В. мала заявити самовідвід, оскільки вже розглядала цю справу.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи в силу приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь обставин справи, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у цій справі в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.
Затверджуючи звіт, суд першої інстанції виходив з того, на виконання постанови від 27 травня 2025 року Другого апеляційного адміністративного суду по справі №520/32338/23 згідно розпорядження відділу перерахунків пенсій №3 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.06.2025 здійснено перерахунок та проведено нарахування коштів за період з 15.03.2018 по 30.06.2025. Нараховані кошти за період з 01.03.2022 по 30.06.2025 у розмірі 24145,36 грн виплачені в червні 2025, з 01.02.2022 по 28.02.2022 в розмірі 503,93 грн - в липні 2025 року, з 15.03.2018 по 31.01.2022 в розмірі 19558,77 грн в серпні 2025 року. Вказані обставини суд першої інстанції вважав повним виконанням судового рішення.
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції необґрунтованими з таких підстав.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі "Валерій Фуклєв проти України" від 07.06.2005, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15.10.2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі "Apostol v. Georgia" від 28.11.2006, заява № 30779/04).
На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.
З аналізу статті 382 КАС України слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
Таким чином, законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.
Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2020 у справі № 800/320/17, який в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає обов`язковому врахуванню судом першої інстанції. 
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2025 зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 починаючи з березня 2018 року з врахуванням суми заробітної плати, зазначеної у довідці Виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 17.12.2021 за № 4834, за період з вересня 2008 року по жовтень 2011 в графі «Інші виплати Повернуті утримані податки та збори, ухвала Борівського районного суду Харківської області від 14.07.2016» з врахуванням вже виплаченого розміру пенсії.
Тобто, колегія суддів зазначає, що при перевірці правильності виконання вказаної постанови необхідно перевіряти чи перерахована пенсія позивача з березня 2018 року з врахуванням суми заробітної плати, зазначеної у довідці Виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 17.12.2021 за № 4834, за період з вересня 2008 року по жовтень 2011 в графі «Інші виплати Повернуті утримані податки та збори, ухвала Борівського районного суду Харківської області від 14.07.2016» з врахуванням вже виплаченого розміру пенсії.
Матеріалами справи підтверджено, що на виконання постанови від 27 травня 2025 року Другого апеляційного адміністративного суду по справі №520/32338/23 згідно з розпорядженням відділу перерахунків пенсій №3 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Харківській області від 06.06.2025 здійснено перерахунок та проведено нарахування коштів за період з 15.03.2018 по 30.06.2025. Нараховані кошти за період з 01.03.2022 по 30.06.2025 у розмірі 24145,36 грн виплачені в червні 2025, з 01.02.2022 по 28.02.2022 в розмірі 503,93 грн - в липні 2025 року, з 15.03.2018 по 31.01.2022 в розмірі 19558,77 грн в серпні 2025 року.
Однак, відповідач не надав доказів, на що не звернув уваги суд першої інстанції, про проведення перерахунку пенсії позивача з 01.03.2018 по 14.03.2018 (з урахуванням відповідних сум заробітної плати) та не навів у звіті мотивів такого не нарахування.
Вказане дає підстави для висновку, що ГУ ПФУ в Харківській області не виконало постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року по справі №520/32338/23 в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області провести перерахунок та виплату пенсії позивача у березні 2018 року (з 01.03.2018 по 14.03.2018) з врахуванням суми заробітної плати, зазначеної у довідці Виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 17.12.2021 за № 4834, за період з вересня 2008 року по жовтень 2011 в графі «Інші виплати Повернуті утримані податки та збори, ухвала Борівського районного суду Харківської області від 14.07.2016» з врахуванням вже виплаченого розміру пенсії.
Оскільки суд першої інстанції не дослідив фактичне проведення перерахунку з 01.03.2018 по 14.03.2018, останній дійшов помилкового та передчасного висновку про повне та фактичне виконання ГУ ПФУ в Харківській області постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2025.
У зв`язку з зазначеним, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної інстанції в частині помилковості висновків суду першої інстанції про повне виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року по справі №520/32338/23.
Щодо посилання апелянта на розгляд справи у суді першої інстанції неповноваженим складом суду колегія суддів зазначає.
Відповідно до пп. 12-15 ч. 1 ст. 4 КАС України у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
12) судове рішення - рішення, постанова, ухвала суду будь-якої інстанції;
13) рішення суду - рішення суду першої інстанції, в якому вирішуються позовні вимоги;
14) постанова - письмове рішення суду апеляційної або касаційної інстанції в адміністративній справі, у якому вирішуються вимоги апеляційної чи касаційної скарги;
15) ухвала - письмове або усне рішення суду будь-якої інстанції в адміністративній справі, яким вирішуються питання, пов`язані з процедурою розгляду адміністративної справи, та інші процесуальні питання.
Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що судом першої інстанції ухвалює такі види рішень, а саме:
- ухвали, якими вирішуються процесуальні питання руху справи у суді будь-якої інстанції,
- рішення суду, якими вирішуються позовні вимоги по суті спору у суді першої інстанції.
Разом з цим, суди апеляційної інстанції постановляють ухвали (зокрема щодо залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження тощо) та ухвалюють постанови за наслідком перегляду правильності як процесуальних рішень суду першої інстанції (ухвал суддів (суду) першої інстанції) так і рішень суду по суті спору (рішень суду першої інстанції, яким вирішено спір).
При цьому, суди касаційної інстанції ухвалюють постанови за наслідком перегляду правильності як процесуальних рішень суду попередньої інстанції (ухвал суду апеляційної інстанції та постанов суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду ухвал першої інстанції) так і рішень суду по суті спору (постанов суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду рішень суду першої інстанції).
У цьому випадку предметом розгляду суду першої інстанції був повторний розгляд звіту суб`єкта владних повноважень, з урахуванням змін до попередньої ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року по справі № 520/32338/23, внесених постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2026 по справі № 520/32338/23.
Згідно з п ч. 1 ст. 37 КАС України, на яку посилається апелянт, суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді у першій інстанції після скасування попередніх рішення, постанови або ухвали про закриття провадження в адміністративній справі.
Тобто, суддя не має права брати участь у розгляді справи зокрема у випадках скасування попередніх:
- рішення суду першої інстанції у цій справі по суті спору,
- постанови суду апеляційної інстанції у цій справі по суті спору, 
- ухвали про закриття провадження в адміністративній справі.
Оскільки у переліку ч. 1 ст. 37 КАС України відсутні ухвали, постановлені у порядку, визначеному ст. 382 КАС України, то у суду першої інстанції були відсутні законні підстави для самовідводу. 
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до ч. 3, 13 ст. 18 КАС України визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою у порядку, визначеному цим Кодексом (автоматизований розподіл справ). Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положення, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), розробляються Державною судовою адміністрацією України та затверджуються Вищою радою правосуддя після консультацій з Радою суддів України.
Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженим Рішення Ради суддів України від 11 листопада 2024 року № 39, погодженим Наказом Державної судової адміністрації України від 29 листопада 2024 року № 529, врегульовані відносин, пов`язані із функціонуванням автоматизованої системи документообігу суду.
Відповідно до п.п. 2.3.39.2., 2.3.39.10. п. 2.3.39 вказаного Положення передача судової справи раніше визначеному судді, судді-доповідачу проводиться щодо:
судових справ, що надійшли із судів апеляційної або касаційної інстанцій після скасування судових рішень, які перешкоджають подальшому розгляду судової справи (крім ухвал про закриття, припинення провадження), а також судових рішень, які не перешкоджають подальшому розгляду судової справи.
заяви та клопотання з процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень, подані до суду, що розглядав справу.
Отже, суддя Рубан В.В. правомірно розглянула заяву позивача в порядку 382 КАС України після змін до попередньої ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року по справі № 520/32338/23, внесених Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2026 по справі № 520/32338/23. Як наслідок, вище зазначені доводи апелянта є помилковими.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає наявними підстави для часткового задоволення вимог апеляційної скарги позивача.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування такої ухвали.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Керуючись ст. 242, 243, 249, 250, 308, 310, 315, 320 - 322, 325, 328, 382 - 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2026 року по справі № 520/32338/23 - скасувати.
Справу №520/32338/23 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено 08.06.2026.