Справа № 302/583/26 
Провадження № 2-о/302/56/26 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2026 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Готри В. Ю., з участю секретаря судового засідання Царь О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву  ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,
у с т а н о в и в:
У травні 2026 року заявниця ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, звернулася до суду з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення.
Заяву обґрунтувала тим, що згідно з повторно виданим свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_1 від 18.04.2023, вона мала прізвище ОСОБА_2 .
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 26.05.1990 було укладено шлюб між ОСОБА_3 та нею ОСОБА_4 , унаслідок чого вона змінила своє дошлюбне прізвище зі « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».
Диплом серії НОМЕР_2 від 25.06.1988 теж був виданий на ім?я ОСОБА_2 .
Однак у трудовій книжці серії НОМЕР_3 її прізвище зазначено як « ОСОБА_7 », тобто з помилкою у написанні прізвище замість правильного « ОСОБА_5 », помилково вказано « ОСОБА_8 ».
Зазначала, що у зв`язку з необхідністю оцифрування її трудової книжки відповідно до вимог Пенсійного фонду України, вона отримала на руки трудову книжку, де і було виявлено вказану вище помилку і написанні прізвища.
Виправлення цієї помилки у позасудовому порядку не є можливим відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, в якій не передбачено виправлення помилок у написанні прізвища працівника та Міжгірський райвідділ культури, яким і було допущено дану помилку у 1988 році, на теперішній час є ліквідований. Стверджувала, що ця помилка у написанні її прізвища унеможливлює належне зарахування періодів її трудового стажу до страхового стажу, що безпосередньо впливає на її право пенсійного забезпечення.
Установлення факту належності їй трудової книжки є необхідним для підтвердження наявного трудового і страхового стажу та майбутнього призначення їй пенсії. 
Посилаючись на наведені вище обставини просила суд установити факт належності їй трудової книжки НОМЕР_3 , в якій прізвище зазначено як « ОСОБА_7 ».

Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 4 травня 2026 року відкрито провадження у цій справі за заявою ОСОБА_1 у порядку окремого провадження.
Письмових пояснень щодо заяви ОСОБА_1 від заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до суду не надходило.

У судове засідання заявниця ОСОБА_1 не з`явилася, хоча була належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Водночас нею подано до суду заяву від 21.05.2026, в якій вона свої вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності (а.с.16).
Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області також не з`явився у судове засідання, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.
За вказаних обставин суд доходить висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного й обґрунтованого судового рішення.
Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України визначено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке. 
Судом установлені такі обставини.
Як убачається з повторно виданого свідоцтва про народження заявниці серії НОМЕР_1 від 18.04.2023, її прізвище було ОСОБА_2 (а.с.8).
Відповідно до диплому серії НОМЕР_2 від 25.06.1988, його видано на ім`я ОСОБА_2 (а.с.7).
Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу про укладення шлюбу від 26.05.1990 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали між собою шлюб, унаслідок чого дружина (заявниця) змінила своє дошлюбне прізвище зі « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а.с.9).
Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 прізвище заявниці зазначено як « ОСОБА_7 » (а.с.6).
Листом КЗ «Центр надання культурних послуг» Пилипецької сільської ради від 18.03.2026 № 3 бібліотекарку бібліотеки с. Пилипець заявницю ОСОБА_1 повідомлено про те, що оскільки нею не надано документу, який би підтверджував зміну прізвища зі « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_5 », а тому в роботодавця відсутні підстави для внесення запису до трудової книжки серії НОМЕР_3 про зміну прізвища. Водночас рекомендовано заявниці ОСОБА_1 звернутися до суду для встановлення факту належності правовстановлюючого документа, тобто цієї трудової книжки (а.с.10).
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, установлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ установлені цим розділом (ч. 3 ст. 294 ЦПК України).
Відповідно до пункту 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту (постанова Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 /провадження № 61-51сво18/, постанова Верховного Суду від 12 січня 2024 року у справі № 335/6717/23 /провадження № 61-15734ск23/).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян».
Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20 (провадження № 61-5204св21).
Отже, на переконання суду, в інший спосіб, окрім як зі зверненням до суду з цією заявою про належність заявниці трудової книжки, на даний час неможливо виправити допущену в ній помилку в написанні правильного прізвища заявниці « ОСОБА_5 », замість помилкового – « ОСОБА_8 »
При цьому через наявність зазначених помилок заявниця позбавлена можливості реалізувати згодом гарантоване їй ст. 46 Конституцією України право на отримання пенсії. 
Відповідно до частин 1-4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».
Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Водночас згідно з правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд управі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть тощо.
Установлення факту належності вказаного вище правовстановлюючого документу має для заявниці юридичне значення, оскільки від його установлення залежить подальша реалізація її права на пенсію та установлення цього факту не стосується інших осіб, не призводить до виникнення спору про право і заявниця, згідно з чинним законодавством, не має змоги усунути в позасудовому порядку помилку в написанні її прізвища у цьому документі.
З урахуванням наведеного вище суд доходить висновку, що заявлені вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та доведеними відповідними доказами у справі, а відтак її заява підлягає задоволенню.
За загальним правилом ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження понесені учасниками справи судові витрати не відшкодовуються.
Керуючись статтями 13, 259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.
Установити факт належності правовстановлюючого документа, а саме належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трудової книжки НОМЕР_3 , в якій її прізвище вказано як « ОСОБА_7 ».
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
 
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 273 ЦПК України.
 
Повний текст рішення складено та підписано 21 травня 2026 року.
Учасники справи:
Заявниця ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;
Заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області, місце знаходження: площа Народна, 4 м. Ужгород Ужгородського району Закарпатської області, код в ЄДРПОУ 20453063.
Суддя В. Ю. Готра