ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

15 червня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/5981/25 	
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Державної митної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Закарпатської митниці Державної митної служби України, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Закарпатської митниці Державної митної служби України щодо прийняття рішення за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 від 19.06.2025, від 27.06.2025 та від 09.07.2025 про продовження строку тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу особистого користування марки SSANGYONG, модель RODIUS, VIN-код: НОМЕР_1 , д.р.н.з. Словаччини НОМЕР_2 ;
- зобов`язати Закарпатську митницю Державної митної служби України продовжити Ходакову Олександру Борисовичу строк тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу марки SSANGYONG, модель RODIUS, VINкод: НОМЕР_1 , д.р.н.з. Словаччини НОМЕР_2 на один рік або до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (з подальшим продовженням), залежно від того, яка подія настане раніше;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу у справі. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 ввіз на митну територію України транспортний засіб марки SSANGYONG, модель RODIUS, VIN-код: НОМЕР_1 , д.р.н.з. НОМЕР_3 у заявленому митному режимі «тимчасове ввезення (до 1 року)» і граничною датою зворотного вивезення транспортного засобу було визначено 27.06.2025 р. 19.06.2025 р. при спробі перетину державного кордону України позивачу було відмовлено у перетині державного кордону України, у зв`язку з відсутністю підстав перетинання державного кордону під час військового стану.
Як стверджує представник позивача, Ходаковим О.Б було подано заяву про продовження терміну тимчасового ввезення транспортного засобу до Закарпатської митниці з обґрунтуванням причин неможливості вивезення транспортного засобу за межі території України, проте позивачу було відмовлено у продовженні строків ввезення транспортного засобу.
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх задоволенні, так, на заяву позивача про продовження терміну тимчасового ввезення транспортного засобу Закарпатська митниця повідомила щодо необхідності надання копії сторінок паспорту, з відмітками які б підтверджували статус нерезидента, який в даному випадку дозволяє ввозити транспортні засоби в режимі тимчасове ввезення без сплати відповідних гарантій.
Також позивача було повідомлено про можливість обрання інших способів переміщення транспортного засобу, окрім транспортування автомобіля власним ходом, а також вказано, що перелік способів переміщення товарів та транспортних засобів через митний кордон України визначено ст. 186 МК України.
Водночас, позивача повідомлено що ним не було подано документи, що підтверджують обставини непереборної сили, видані компетентними органами (установами) та засвідчені в установленому порядку, що вказує на відсутність правових підстав для продовження терміну тимчасового ввезення автомобіля.
Представник відповідача наголошує, що обставини справи вказують на відсутність у митного органу правових підстав щодо продовження терміну тимчасового ввезення автомобіля, з огляду на відсутність документального підтвердження дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадянина. Саме по собі включення до переліку форс-мажорних обставин запровадження воєнного стану в України у зв`язку із широкомасштабною військовою агресією російської федерації, не вказує на автоматичне звільнення позивача від виконання зобов`язання по вивезенню автомобіля в установлений строк.
Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 27.06.2024 р. транспортний засіб марки SSANGYONG, модель RODIUS, VIN-код: НОМЕР_1 , д.р.н.з. Словаччини НОМЕР_2 був ввезений на митну територію України ОСОБА_1 у заявленому митному режимі «тимчасове ввезення (до 1 року)», гранична дата зворотного вивезення транспортного засобу - 27.06.2025 р.
19.06.2025 р. при спробі перетину державного кордону України у пункті пропуску Малий Березний позивачу було відмовлено у перетині державного кордону України рішенням начальника 4 групи інспекторів прикордонної служби (тип А) лейтенантом ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю підстав для перетинання державного кордону під час військового стану, введеного на території України Указом Президента України № 64/2022, який в свою чергу був затверджений Верховною Радою України.
19.06.2025 р. позивачем до Закарпатської митниці подано заяву, в якій він просив продовжити термін ввозу автомобіля до «кінця військового часу», покликаючись на Рішення НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про відмову в перетині державного кордону від 19.06.2025 р. До вказаної заяви додав копію рішення НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про відмову в перетині державного кордону від 19.06.2025 р., копію техпаспорту автомобіля та копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон.
Листом від 25.06.2025 р. № 7.7-2/17-02/10/5615 Закарпатська митниця повідомила позивача щодо необхідності надання копії сторінок паспорту, з відмітками які б підтверджували статус нерезидента, який в даному випадку дозволяє ввозити транспортні засоби в режимі тимчасового ввезення без сплати відповідних гарантій. 
Водночас відповідач вказав позивачу, що у рішенні НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 19.06.2025 р. зазначено місце проживання м. Сімферополь, хоча при ввезенні автомобіля 27.06.2024 р. позивачем зазначено адресу проживання - АДРЕСА_1 . Крім того, позивача було повідомлено про відсутність документального підтвердження дії обставин непереборної сили та особистих обставин, що вказує на відсутність підстав для продовження терміну тимчасового ввезення транспортного засобу та про можливість обрання інших способів переміщення транспортного засобу, окрім транспортування автомобіля власним ходом, а також вказано, що перелік способів переміщення товарів та транспортних засобів через митний кордон України визначено ст. 186 МК України.
27.06.2025 р. позивачем до Закарпатської митниці подано заяву, в якій він вказував на помилку в рішенні НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 19.06.2025 р., а саме те, що м. Сімферополь - це його місце народження, з 18.04.2014 р. проживав у м. Ірпінь, Київської області, а з 07.12.2021 р. постійно проживає в Словацькій Республіці. До заяви було додано копію паспорта України з відмітками про взяття на постійний консульський облік в Словацькій Республіці у зв`язку переїздом на постійне місце проживання. Крім того, у заяві від 27.06.2025 р. позивач повторно просив продовжити трок тимчасового ввезення автомобіля.
Листом від 02.07.2025 р. №7.7-2/17-02/10/5856 Закарпатська митниця повідомила позивача щодо розбіжностей в зазначенні місця проживання, згідно з поданих позивачем документів. Водночас, позивача повідомлено що ним, в порушення п.6 Розділу VIII Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Мінфіну від 31.05.2021 р. № 657, не було подано документи, що підтверджують обставини непереборної сили, видані компетентними органами (установами) та засвідчені в установленому порядку, що вказує на відсутність правових підстав для продовження терміну тимчасового ввезення автомобіля. Також позивача було повідомлено про можливість обрання інших способів переміщення транспортного засобу, окрім транспортування автомобіля власним ходом, а також вказано, що перелік способів переміщення товарів та транспортних засобів через митний кордон України визначено ст. 186 МК України.
09.07.2025 представником позивача до Закарпатської митниці подано заяву про продовження строку тимчасового ввезення автомобіля терміном на 1 рік. 
Листом від 15.07.2025 р. № 7.7-2/17-02/10/6340 Закарпатська митниця повідомила представника позивача щодо відсутності правових підстав для продовження терміну тимчасового ввезення автомобіля.
Вважаючи протиправною бездіяльність Закарпатської митниці Державної митної служби України щодо прийняття рішення за результатами розгляду заяв, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За визначенням, наведеним у ст. 103 МК України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.
Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 108 МК України, якщо транспортні засоби комерційного призначення, поміщені у митний режим тимчасового ввезення, не можуть бути своєчасно вивезені за межі митної території України: внаслідок дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; у разі зберігання таких транспортних засобів під митним контролем (за умови інформування митного органу, який контролює їх переміщення); у разі здійснення інших операцій з такими транспортними засобами у випадках, передбачених цим Кодексом (за умови інформування митного органу, який контролює їх переміщення); у разі накладення на них арешту (за винятком арешту внаслідок позовів приватних осіб) або вилучення у справі про порушення митних правил, перебіг строку тимчасового ввезення зупиняється на час дії таких обставин, зберігання, арешту (вилучення) або здійснення таких операцій.
Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 192 МК України визначено, що якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до митного органу призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов`язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий митний орган про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу. Підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно з ч. 1 ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.
Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.
Приписами ч. 5 ст. 481 МК України встановлено адміністративну відповідальність за перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України більше ніж на двадцять діб, але не більше ніж на тридцять діб.
Згідно з ч. 1 ст. 460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.
Відповідно до пп. 3 п. 912 розділу ХХІ «Прикінцеві та перехідні положення» МК України, митні органи за заявою декларанта або уповноваженої ним особи можуть приймати рішення про продовження строків (включаючи граничні), визначених цим Кодексом, крім тих, перебіг яких зупинено підпунктом 2 цього пункту.
Наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 р. № 657 затверджено Порядок виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, який зареєстровано в Міністерстві юстиції 02.10.2012 р. за № 1669/21981.
Згідно з п. 1 розділу VIII Підтвердження факту втрати товарів унаслідок аварії або дії обставин непереборної сили Порядку № 657, положення цього розділу застосовуються у випадках, коли Кодексом або іншими актами законодавства України з питань державної митної справи передбачено надання митному органу документального підтвердження факту аварії чи дії обставин непереборної сили.
У п. 2 розділу VIII Порядку № 657 наведено визначення термінів, зокрема: аварія - небезпечна подія техногенного характеру, у зв`язку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи;
документальне підтвердження - надання митному органу відповідних документів, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили;
обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов`язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події;
факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.
Пунктом 3 розділу VIII Порядку № 657 передбачено, що залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.
Відповідно до п. 5 розділу VIII Порядку № 657, якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.
Згідно з вимогами пункту а частини 1 статті 1 Конвенції про тимчасове ввезення, учиненої у м. Стамбулі 26 червня 1990 року, для цілей цієї Конвенції термін «тимчасове ввезення» означає: митний режим, який дозволяє приймати на митну територію певні товари (у тому числі транспортні засоби), умовно звільнені від ввізного мита і податків, без застосування заборон чи обмежень економічного характеру на ввезення; такі товари (у тому числі транспортні засоби) мають ввозитися з визначеною метою і призначатися для подальшого вивезення у встановлений термін, та не піддаватися змінам, за винятком нормального зниження їхньої вартості (амортизації) внаслідок їхнього використання.
Отже термін «товари», відносно яких застосовується митний режим тимчасового ввезення, включає в себе і транспортні засоби, щодо яких було застосовано такий режим.
Тобто, до спірних правовідносин можуть застосовуватись норм Порядку № 657 щодо визначення процедури продовження строку тимчасового ввезення транспортного засобу.
Положеннями пп. 1 п. 3 розділу II Порядку № 657 визначено, що строк тимчасового ввезення товарів установлюється митним органом у кожному конкретному випадку під час їх митного оформлення з урахуванням пропозиції Декларанта, зазначеної в установленому порядку в МД, але не повинен перевищувати трьох років з дати поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення.
Кінцева дата строку тимчасового ввезення товарів зазначається в установленому порядку посадовою особою митного органу, яка здійснює випуск товарів, що тимчасово ввозяться на митну територію України, у документі, за яким здійснюється митне оформлення товарів.
Згідно з пп. 2 п. 3 розділу II Порядку № 657 строк тимчасового ввезення товарів, поміщених у митний режим тимчасового ввезення, може бути продовжений митницею оформлення з урахуванням мети ввезення товарів та інших обставин і з дотриманням вимог, установлених Кодексом.
Для продовження строку тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання митного режиму, подає до митниці оформлення відповідну заяву. Разом із заявою за наявності подаються: документи, які підтверджують наявність обставин, що обумовлюють необхідність такого продовження; нова книжка АТА.
З огляду на приписи пп. 3 п. 3 розділу II Порядку № 657 рішення про продовження строку тимчасового ввезення товарів або про відмову в продовженні строку тимчасового ввезення цих товарів приймається керівником митного органу або вповноваженою ним посадовою особою та оформлюється шляхом накладення відповідної резолюції на заяві щодо продовження строку тимчасового ввезення.
Про прийняте рішення митний орган зобов`язаний невідкладно письмово або в електронній формі повідомити особу, яка звернулася із заявою.
У разі прийняття рішення про відмову у продовженні строку тимчасового ввезення митний орган зобов`язаний невідкладно повідомити про причини та підстави такої відмови.
В доводах позовної заяви позивач покликається на те, що він подав відповідачу заяву, у якій навів обставини неможливості вчасного вивезення автомобіля, а тому просив продовжити строк тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу. 
На підтвердження обставин непереборної сили покликається на те, що Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 р. в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який подовжено Указом Президента України від 17.05.2022 р. № 341/2022 року до 23.08.2022 р., і який в подальшому продовжувався і продовжується до теперішнього часу. 
Також вказує, що при спробі перетину державного кордону України позивачу було відмовлено у перетині державного кордону України, у зв`язку з відсутністю підстав для перетинання державного кордону під час військового стану.
Також зазначає, що листом № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Надаючи оцінку цим доводам представника позивача, суд зазначає, що дійсно, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і останній триває на цей час.
Рішенням президії ТПП України 15 липня 2014 року № 40(3) затверджено Регламент засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), який встановлює єдиний порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) в системі ТПП України.
За правилами підпункту 4.2 пункту 4 Регламенту ТПП регіональні ТПП здійснюють засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідно до умов договорів, контрактів, типових договорів, угод тощо між резидентами, норм законодавства, відомчих нормативних актів, органів місцевого самоврядування, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції регіональних торгово-промислових палат/відповідної регіональної ТПП.
Листом № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 р. Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 р. № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Верховний Суд неодноразово вказував (постанови від 05 грудня 2023 року у справі № 917/1593/22, від 18 січня 2024 року у справі № 914/2994/22, від 19 серпня 2022 року у справі № 908/2287/17 тощо), що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. Водночас, сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставина форс-мажору має оцінюватись судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
У постановах від 05 жовтня 2023 року у справі № 520/14773/21, від 19 серпня 2022 року у справі № 818/2429/18, від 17 червня 2020 року у справі № 812/677/17, від 03 вересня 2019 року у справі № 805/1087/16 Верховний Суд зазначив, що має встановлюватися (доводитися) вплив обставин непереборної сили, засвідчених відповідними сертифікатами ТПП України, на неможливість платника податку належним чином виконувати свої зобов`язання і на зміну його економічного стану цими форс-мажорними обставинами. Ці фактори мають перебувати у причинно-наслідковому зв`язку.
З наведених вище підходів слідує, що саме по собі існування форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили) ще не є свідченням того, що безпосередньо вона вплинула на неможливість виконання особою певного зобов`язання за договором чи обов`язку, передбаченого законодавчими та іншими нормативними актами. Такий зв`язок має встановлюватись як шляхом надання сертифіката (довідки) Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП, так і оцінкою інших належних доказів, що можуть це підтвердити.
У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 р. у справі № 912/750/22 викладено висновок про те, що лист ТПП від 28.02.2022 р. № 2024/02.0-7.1 не можна вважати сертифікатом у розумінні ст. 141 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні», а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта, для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.
Таким чином, суд зазначає, що лист ТПП від 28.02.2022 р. № 2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення осіб з початком військової агресії російської федерації.
У зв`язку з цим, кожна особа, яка в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання, має доводити наявність в неї форс-мажорних обставин.
Позивачем належних доказів щодо наявності форс-мажорних обставин саме відносно нього, ані до митного органу, ані до суду не надавалося.
Що стосується покликань представника позивача про неможливість вивезення транспортного засобу у зв`язку з відмовою в перетині державного кордону України позивачем, яке оформлено рішенням начальника 4 групи інспекторів прикордонної служби (тип А) у зв`язку з відсутністю підстав для перетинання державного кордону під час військового стану, введеного на території України Указом Президента України № 64/2022, який в свою чергу був затверджений Верховною Радою України та, яке Закарпатський окружний адміністративний суд визнав правомірним (рішення від 23.10.2025 р. у справі № 260/6307/25) суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів з приводу того, що позивачем вчинялися безпосередні дії щодо вивезення транспортного засобу за межі митної території України, замовивши транспортування транспортного засобу перевізником, що є поширеною процедурою в подібних випадках. 
При цьому, слід відмітити, що зобов`язання дане при тимчасовому ввезенні на територію України стосується виключно транспортного засобу, а не самого позивача. Відповідач неодноразово повідомляв позивача та його представника листами про можливість обрання інших способів переміщення транспортного засобу, окрім вивезення транспортного засобу власним ходом, та зазначав, що перелік способів переміщення товарів та транспортних засобів через митний кордон України визначено ст. 186 МК України.
На підставі наведених вище обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а відповідачем доведено правомірність прийнятого рішення про відмову в продовженні строку тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу особистого користування. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості повторно звернутися до митного органу із аналогічним питанням надавши підтверджуючі документи про те, що обставини непереборної сили перешкоджали позивачу виконати вимоги МК України щодо переміщення через митний кордон України вищевказаного автомобіля.
У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За результатами розгляду справи суд не встановив факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, тому не вбачає правових підстав для задоволення заявленого адміністративного позову.
Згідно з частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Статтею 139 КАС України визначені правила розподілу судових витрат.
Оскільки у цій справі судом відмолено у задоволенні позову повністю, відсутні й підстави для розподілу судових витрат.
На підставі наведеного та керуючись статтями 5, 9, 14, 72, 77, 78, 139, 243, 246, 262 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 ) до Закарпатської митниці Державної митної служби України (код ЄДРПОУ - 43985560) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 КАС України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя	П.П.Микуляк