СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року м. Харків Справа № 905/1114/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Лакіза В.В.
за участі секретаря судового засідання Садонцевої Л.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (вх.№705 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 05.03.2026 (прийняте у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Аксьоновою К.І., повне рішення складено та підписано 16.03.2026) у справі №905/1114/25
за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м. Київ,
до відповідача Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля», м.Краматорськ, Донецька область,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Покровськ, Донецька область,
про стягнення заборгованості у сумі 5 881 825,43 грн, 3% річних у сумі 10 266,81 грн, всього 5 892 092,24 грн,
ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі – НЕК «Укренерго», позивач) звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» (далі – ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля», відповідач) про стягнення заборгованості за послуги з передачі електричної енергії за актами приймання-передачі послуг за листопад 2024, грудень 2024 та квітень 2025 у сумі 5881825,43 грн та 3% річних у сумі 10266,81 грн, всього 5892092,24 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0525-02041-ПП від 01.01.2024 в частині здійснення розрахунків за послуги з передачі електричної енергії. За спірні періоди позивачем за наступною версією даних комерційного обліку, наданою адміністратором комерційного обліку (АКО), складені акти коригування № ПРА-0010931 від 03.07.2025, № ПРА-0011531 від 01.08.2025, № ПРА-0010938 від 08.07.2025, які були направлені відповідачу в електронній формі через автоматизовану систему Аскод. Від підписання актів відповідач відмовився, вартість вказаних в актах коригування послуг відповідачем сплачена не була, внаслідок чого, за твердженням позивача, у ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» виникла заявлена до стягнення заборгованість, на яку позивач також нарахував 3% річних.
Рішенням Господарського суду Донецької області 05.03.2026 у справі №905/1114/25 в задоволенні позову відмовлено.
Вказане рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що між сторонами існує чинний публічний договір приєднання про надання послуг з передачі електричної енергії № 0525-02041-ПП від 01.01.2024, за яким позивач виступає оператором системи передачі, а відповідач – користувачем, який одночасно діє на ринку електричної енергії як оператор системи розподілу. Суд встановив, що фактичний обсяг послуги визначається відповідно до розділу XI Кодексу системи передачі, коригування обсягів та вартості послуги здійснюється за наступною версією даних комерційного обліку, що надається АКО, а процедура оскарження акту не звільняє користувача від платіжного зобов`язання. Водночас суд зазначив, що основною та первинною ознакою будь-якої господарської операції є її реальність, а наявність оформлених первинних документів є вторинною, похідною ознакою та не може безумовно свідчити про відповідність первинних документів змісту господарської операції. Суд дійшов висновку, що позивач не довів належними доказами факт надання послуг в обсягах, зазначених у складених НЕК «Укренерго» актах коригування за спірні періоди, оскільки докази надання оновлених даних комерційного обліку АКО позивачем до матеріалів справи не надані, позивач не надав відповідей на поставлені відповідачем у відзиві питання в порядку ст. 90 ГПК України щодо первинних даних, на підставі яких було проведено коригування, а представник позивача у судовому засіданні не зміг пояснити, на підставі яких саме первинних даних було проведено коригування та чи стосується воно обсягів споживання КП «Компанія «Вода Донбасу». Вимоги про стягнення 3% річних суд визнав похідними від основного боргу та також відмовив у їх задоволенні.
Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» з рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 05.03.2026 у справі № 905/1114/25 та прийняти рішення про задоволення позовних вимог НЕК «Укренерго» у повному обсязі; судові витрати за подачу апеляційної скарги на рішення Господарського суду Донецької області від 05.03.2026 у справі №905/1114/25 покласти на ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» (код ЄДРПОУ 00169845).
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, зокрема, на таке:
- суд першої інстанції фактично безпідставно та неправомірно змінив предмет доказування, підмінивши спір про оплату послуг з передачі електричної енергії спором щодо небалансів та суміжних правовідносин інших учасників ринку. Предметом позову є стягнення заборгованості, що виникла на підставі актів коригування вартості послуги за листопад, грудень 2024 та квітень 2025, а до предмета доказування входять: факт існування договірних відносин між сторонами, факт формування та направлення актів коригування, факт настання строку виконання грошового зобов`язання, факт несплати відповідачем вартості послуг, а також правова природа та договірні наслідки коригування обсягів послуги. Натомість суд встановлював обставини, які не є предметом цього спору, зокрема чи стосувалися спірні обсяги споживання КП «Компанія «Вода Донбасу», чи мало місце «перекладання» обсягів споживання між різними учасниками ринку. Такий підхід, на думку апелянта, суперечить ст. ст. 73, 76, 77, 86, 236 ГПК України.
- наголошує на різній правовій природі правовідносин з передачі електричної енергії та правовідносин з врегулювання небалансів. Правовідносини передачі регулюються ст. 33 Закону України «Про ринок електричної енергії», Кодексом системи передачі та договором передачі, тоді як правовідносини щодо небалансів виникають виключно у межах балансуючого ринку відповідно до ст. 68 зазначеного Закону. Правила ринку, затверджені постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307, регламентують балансуючий ринок та небаланси, не регулюють правовідносини з передачі електричної енергії.
- щодо порушення норм процесуального права вказує на безпідставність залучення КП «Компанія «Вода Донбасу» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Зазначає, що договір про врегулювання небалансів електричної енергії № 0350-01012 від 26.06.2019 не є предметом розгляду у даній справі, предмет спору не стосується прав та обов`язків КП «Компанія «Вода Донбасу», оскільки спірні правовідносини існують виключно між НЕК «Укренерго» та ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля», а КП «Компанія «Вода Донбасу» не є стороною договору про надання послуг з передачі електричної енергії. Посилається на постанову Верховного Суду від 27.02.2024 у справі № 912/164/20, згідно з якою підставою участі третьої особи є ймовірність виникнення в неї у майбутньому права на позов або можливості пред`явлення до неї позовних вимог. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2025 у справі № 910/6820/24, на думку апелянта, не має преюдиційного значення для вирішення справи № 905/1114/25 та не є належним і допустимим доказом у розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України.
- стверджує, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування фактичних обставин справи. Суд правильно встановив існування спеціального договірного та нормативного механізму коригування, зокрема що відповідно до п. п. 5.1, 6.4, 6.5 договору для розрахунків використовується фактичний обсяг послуги, коригування здійснюється за наступною версією даних комерційного обліку, що надається АКО, оплата після коригування здійснюється до 15 числа місяця, наступного за місяцем отримання акту коригування, а процедура оскарження акту не звільняє користувача від платіжного зобов`язання. Проте суд, визнавши наявність такого механізму, фактично його проігнорував. Суд не спростував чинність договірного порядку коригування, не спростував того, що акти були сформовані як акти коригування, не спростував факту їх направлення відповідачу, не встановив факту скасування чи заміни відповідної версії сертифікованих даних, але дійшов висновку про недоведеність позову лише з тієї причини, що в матеріалах справи не вистачає окремих підтверджень джерела оновлених даних.
Апелянт вказує, що суд не надав належної оцінки тому, що процедура оскарження акту не звільняє ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» від обов`язку оплатити вартість наданої послуги. Суд фактично надав самому лише факту заперечення відповідача таке значення, ніби подання повідомлення про розбіжності автоматично усуває грошове зобов`язання, що прямо суперечить умовам договору, встановленим самим судом. Суд не встановив факту сплати відповідачем вартості послуг після отримання актів коригування, так само не встановив факту скасування, зміни або заміни відповідних даних комерційного обліку в установленому порядку.
Посилається на постанову Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 922/3767/20, в якій закріплено принцип облікової достовірності даних.
- щодо порушення норм матеріального права зазначає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову внаслідок недоведення позивачем реальності надання послуг у спірному обсязі, є наслідком неправильного розуміння правової природи коригування обсягів послуги з передачі електричної енергії та неврахування спеціального правового режиму функціонування ринку електричної енергії. Зазначає, що відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», Кодексу системи передачі та Кодексу комерційного обліку, визначення обсягу переданої електричної енергії здійснюється виключно на підставі даних комерційного обліку, які формуються ППКО (ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля»), проходять процедури валідації, обробки та агрегації, сертифікуються АКО (НЕК «Укренерго») та використовуються усіма учасниками ринку як єдина розрахункова база. За твердженням позивача, коригування не є самостійною господарською операцією або дискреційним рішенням оператора системи передачі, а є об`єктивним наслідком зміни сертифікованих даних комерційного обліку; акт коригування не є джерелом виникнення зобов`язання, а є документальною формою відображення вже визначеного за даними АКО обсягу послуги. Суд не врахував, що акти коригування ґрунтуються на сертифікованих даних комерційного обліку, не встановив та не дослідив питання щодо наявності або відсутності наступної версії даних комерційного обліку, не встановив існування альтернативної версії даних, яка б спростовувала обсяги, відображені в актах коригування, та фактично підмінив спеціальний галузевий механізм визначення обсягу послуги загальним підходом до оцінки господарських операцій.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (вх.№705 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 05.03.2026 у справі №905/1114/25 та призначено справу до розгляду на 04 червня 2026 р. о 15:00 годині. Встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу – до 11.05.2026, з доказами їх надсилання учасникам справи, встановлено учасникам справи строк для подання заяв, клопотань, тощо – до 11.05.2026.
03.06.2026 до суду від Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» надійшли письмові пояснення у справі (вх.№6206).
Відповідач зазначає, що позивач не надає доказів фактичного надання послуги в обсягах, заявлених до стягнення, та вважає, що факт надання послуг не повинен встановлюватися судом. Доводи апеляційної скарги, на думку відповідача, зводяться до твердження, що всі дані, сертифіковані адміністратором комерційного обліку, тобто самим позивачем (НЕК «Укренерго») як АКО, є беззаперечними та не підлягають перегляду чи оскарженню. Відповідач не погоджується із такою логікою та зазначає, що жодною нормою діючого законодавства України не встановлено зобов`язання оплачувати послуги, які не надавалися. Посилаючись на ст. 19 Конституції України, відповідач вказує, що позивач намагається примусити відповідача оплатити обсяги послуги, яка не надавалася відповідачу.
Наголошує, що оскарження рішень АКО регулятору або в суд є правом учасника ринку електричної енергії, а не його обов`язком. Законність та обґрунтованість таких рішень повинна встановлюватись саме в судових процесах про стягнення заборгованості як встановлення підстави формування такої заборгованості.
Звертає увагу, що НЕК «Укренерго» є оператором системи передачі та одночасно виконує функції адміністратора ринку та адміністратора комерційного обліку, а також є власником системи управління ринком (СУР), а отже має необмежений доступ до зміни даних, внесених оператором системи розподілу як ППКО. Саме позивач, як АКО, переклав обсяги спожитої КП «Компанія «Вода Донбасу» електричної енергії на втрати ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля», про що він не заперечує.
Відповідач не погоджується із заявленими до стягнення обсягами за актами коригування у зв`язку з тим, що послуги на зазначені обсяги не отримувались відповідачем в рамках договору, а були спожиті КП «Компанія «Вода Донбасу» та перекладені позивачем на втрати ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля». Зазначає, що у спірний період він не формував нові дані комерційного обліку як ППКО, отже позивач не міг сертифікувати такі «нові» дані як АКО, а тому підстави для формування актів коригування відсутні, сформована позивачем заборгованість за актами коригування є штучною та не підтвердженою належними та допустимими доказами.
У судове засідання 04.06.2026 у приміщення суду з`явився представник апелянта, який надав пояснення щодо обставин справи та підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі. Представник відповідача, який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проти вимог апеляційної скарги заперечив.
Третя особа у судове засідання не прибула, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином ухвалою суду від 24.04.2026.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.06.2026 оголошено перерву у судовому засіданні до 18 червня 2026 року до 11:30 годині, про що повідомлено учасників справи.
У судовому засіданні 18.06.2026 позивач підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги позивача, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронних листів ухвали суду про оголошення перерви від 04.06.2026 до електронних кабінетів учасників справи.
Отже, під час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 цього Кодексу.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників інших учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.
Як вбачається із наявних в матеріалах справи документів та було встановлено місцевим господарським судом, заявою-приєднанням ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» надало письмову згоду на укладення з НЕК «Укренерго» договору про надання послуг з передачі електричної енергії, згідно з якою НЕК «Укренерго» повідомленням №01/70369 від 20.12.2023 було проінформовано відповідача про приєднання до умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії (ідентифікатор договору: 0525-02041-ПП; дата акцептування: 01.01.2024).
За змістом вказаного повідомлення з моменту акцептування заяви-приєднання про укладання договору в порядку, встановленому Кодексом системи передачі, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №309 (далі – Кодекс системи передачі) користувач набуває всіх прав та зобов`язань за договором і несе відповідальність за їх невиконання (неналежне виконання) згідно з умовами договору, Кодексу системи передачі та чинним законодавством України.
Умови договору про надання послуг з передачі електричної енергії (далі у т.ч. – договір) затверджені наказами НЕК «Укренерго» від 03.10.2023 №549, від 07.06.2024 №343, від 06.08.2025 №625.
Відповідно до п.п.1.1 договору цей договір є публічним договором приєднання та встановлює порядок і умови надання послуг з передачі електричної енергії користувачам системи передачі. Цей договір укладається сторонами з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання користувача до умов цього договору згідно з заявою-приєднання, що є додатком 1 до цього договору.
За цим договором оператор системи передачі (ОСП) безперервно надає послугу з передачі електричної енергії, а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору. Послуга, яка надається за цим договором, згідно з Державним класифікатором продукції та послуг (ДК 016:2010) має код: 35.12 (п. 2.1 договору).
Пунктом 4.1 договору визначено, що планова та/або фактична вартість послуги визначається на підставі діючого на момент надання послуги тарифу на послуги з передачі електричної енергії та/або ставки плати за послуги з передачі електричної енергії до/з країн периметру та планового та/або фактичного обсягу послуги в розрахунковому періоді. На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України. Тариф на послуги з передачі електричної енергії встановлюється НКРЕКП відповідно до затвердженої ним методики (порядку) та оприлюднюється оператором системи передачі на офіційному вебсайті https://ua.energy/. Ставка плати за послуги з передачі електричної енергії до/з країн периметру оприлюднюється оператором системи передачі на офіційному вебсайті в євро/МВТ*год.
Ціна договору визначається як сума нарахованої фактичної вартості послуг за сукупністю розрахункових періодів наростаючим підсумком за календарний рік (п. 4.3 договору).
Згідно з п.5.1 договору для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяги послуги. Плановий обсяг послуги визначається відповідно до розділу ХІ Кодексу системи передачі на підставі даних адміністратора комерційного обліку (АКО) за кожну відповідну декаду розрахункового періоду. Плановий обсяг послуги формується без урахування даних щодо обсягів експорту та/або імпорту електричної енергії. Фактичний обсяг послуги в розрахунковому періоді визначається відповідно до розділу ХІ Кодексу системи передачі (п. 5.1. договору).
Розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць (п. 6.1 договору).
Користувач здійснює поетапну оплату планової вартості послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із такою системою платежів і розрахунків: 1 платіж – до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в першій декаді розрахункового періоду; 2 платіж – до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду; 3 платіж – до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду. Плановий обсяг послуги, що використовується для розрахунку планової вартості послуги, визначається на підставі даних АКО за кожну декаду розрахункового періоду (п. 6.2 договору).
Відповідно до п.6.4 договору користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів приймання-передачі послуги, наданих ОСП, або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронній формі. Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Акти приймання-передачі послуги направляються користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за наступною версією даних комерційного обліку, що надається АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в системі управління ринком, що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку. Оплату вартості послуги після коригування обсягів та вартості послуг користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно) або акт приймання-передачі послуги щодо проведення донарахувань в минулих періодах (включно). Акти приймання-передачі послуги та акти коригування до актів приймання-передачі послуги та рахунки у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням сервісу) або надає користувачу два примірники акта приймання-передачі Послуги та/або акта коригування до актів приймання-передачі послуги в паперовій формі, підписані власноручним підписом зі свого боку. Користувач здійснює підписання актів приймання-передачі послуги та актів коригування до актів приймання-передачі послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 робочих днів з дня їх отримання користувачем.
Згідно з п.6.5 договору у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий період актом приймання-передачі послуги користувач має право оскаржити зазначені в акті приймання-передачі послуги вартість та/або фактичних обсяг послуги шляхом направлення ОСП (АКО) та ППКО повідомлення протягом 5 робочих днів з дня отримання акта. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений цим договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дня отримання акта приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнятий без розбіжностей. У разі підтвердження розбіжностей ППКО надає АКО актуальні ані для здійснення врегулювання, врегулювання розбіжностей здійснюється в терміни та відповідно до вимог правил врегулювання (додаток 10 до Правил ринку). Результати зміни обсягів наданої послуги відображаються в акті коригування.
У разі якщо фактичний обсяг оплати користувачем послуги перевищує суму нарахованої вартості послуг по цьому договору, ОСП (за заявою користувача) протягом 5 робочих днів з дня отримання заяви повертає користувачу надлишок коштів або самостійно враховує їх як оплату послуги наступних розрахункових періодів (у випадку відсутності заяви користувача про повернення надлишку коштів). За наявності заборгованості за цим договором кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів може бути зарахований в оплату пені та штрафних санкцій за наявності письмової згоди користувача (п.6.6 договору).
Відповідно до п. 7.1 договору ОСП має право отримувати від користувача своєчасну оплату за послугу.
Відповідно до п. 10.3 договору рахунки, акти приймання-передачі, акти коригування до актів приймання-передачі послуги, акти звірки розрахунків наданої послуги, повідомлення вважаються отриманими стороною: у день їх доставки кур`єром, що підтверджується квитанцією про вручення одержувачеві, яка підписується його уповноваженим представником; у день особистого вручення, що підтверджується підписом уповноваженого представника одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції. Електронний документ, який направляється стороною на виконання договору через сервіс, вважається одержаним іншою стороною з часу набуття документом статусу «Доставлено» у Сервісі. Сторони визнають, що електронний документ, сформований, підписаний та переданий за допомогою Сервісу, є оригіналом та має повну юридичну силу, створює права та обов`язки для сторін, та визнається рівнозначним документом ідентичним документу, який міг би бути створений однією зі сторін на паперовому носії та скріплений власноручними підписами уповноважених осіб.
Сторона підтверджує, що документи, підписані електронним підписом за допомогою Сервісу з використанням реєстраційних даних сторони, є такими, що підписані цією стороною (уповноваженою нею особою) (п.10.7 договору).
Договір набирає чинності з дати акцептування заяви-приєднання, зазначеної в повідомленні ОСП, і діє до 31 грудня (включно) року, у якому акцептована заява-приєднання. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, шляхом направлення відповідного повідомлення (п. 14.1 договору).
В межах виконання договору позивачем складені спірні акти приймання-передачі послуг за листопад 2024, грудень 2024 та квітень 2025 на загальну суму 5881825,43 грн з ПДВ: акт №ПРА-0010931 від 03.07.2025 за листопад 2024: обсяг 2916,890 МВт*год, вартість – 1850136,66 грн з ПДВ; акт №ПРА-0010938 від 08.07.2025 за квітень 2025: обсяг 2416,068 МВт*год, вартість – 1989574,01 грн з ПДВ; акт №ПРА-0011531 від 01.08.2025 за грудень 2024: обсяг 3219,559 МВт*год, вартість – 2042114,76 грн з ПДВ.
Згідно з поясненнями позивача ці акти за суттю є актами коригування, складеними за наступною версією даних комерційного обліку, наданою адміністратором комерційного обліку (АКО), при цьому документів з назвою «акти коригування» не складалось.
Акти підписані з боку позивача за допомогою кваліфікованого електронного підпису, про що свідчать додані до матеріалів справи протоколи створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, та направлені відповідачу через автоматизовану систему Аскод.
Відповідач зі змістом актів не погодився, акти не підписав та не оплатив, направивши позивачу повідомлення №291-вих від 04.07.2025 (щодо акту за листопад 2024), №307-вих від 14.07.2025 (щодо акту за квітень 2025), №343-вих від 08.08.2025 (щодо акту за грудень 2024), в яких повідомив про безпідставне покладання на його втрати обсягів споживачів ДПЗД «Укрінтеренерго» (постачальник «останньої надії») у зв`язку з заміною нульовими значеннями працівниками НЕК «Укренерго» агрегованих даних комерційного обліку площадок вимірювання ДПЗД «Укрінтеренерго» на платформі MMS, а саме: за листопад 2024 року в обсязі 2916890 кВт*год на платформі MMS по ТКО 62ZV86930S193664; за квітень 2025 року в обсязі 2416068 кВт*год на платформі MMS по ТКО 62ZV86930S193664; за грудень 2024 року в обсязі 3219559 кВт*год на платформі MMS по ТКО 62ZV86930S193664. Таким чином НЕК «Укренерго» поклав обсяги споживачів ДПЗД «Укрінтеренерго» на втрати Товариства. 
У вказаних листах ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» вказує, що вважає акти недійсними та непідписаними.
Повідомлення ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» про відмову від підписання актів позивач отримав, статус підписів контрагента на актах в автоматизованій системі Аскод онлайн «відхилений». 
Вартість вказаних в актах коригування послуг відповідачем сплачена не була. 
Посилаючись на порушення відповідачем умов укладеного договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0525-02041-ПП від 01.01.2024 в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг за листопад 2024, грудень 2024 та квітень 2025, НЕК «Укренерго» звернулось до суду з даним позовом про заборгованості у сумі 5 881 825,43 грн та 3% річних у сумі 10 266,81 грн.
У відзиві на позовну заяву від 12.11.2025 відповідач заперечив проти позову з посиланням на те, що ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» не отримував послуги з передачі електричної енергії в обсягах, зазначених НЕК «Укренерго» у складених позивачем актах коригування. Позивач не визначив на підставі чого ним скориговані обсяги послуг за спірні періоди та не надав будь-яких пояснень, які саме додаткові обсяги (за якими ТКО та по яким споживачам) були включені до спірних актів коригування. Сам по собі факт створення позивачем первинних документів та направлення їх відповідачу не підтверджує факт надання таких послуг. Від підписання актів коригування відповідач відмовився, про що повідомив позивача. За позицією відповідача спірні обсяги електричної енергії були спожиті Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» (КП «Компанія «Вода Донбасу») та безпідставно перекладені позивачем на втрати ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля». Відповідач пояснив, що НЕК «Укренерго» є оператором системи передачі (ОСП) і одночасно виконує функції адміністратора розрахунків (АР) та адміністратора комерційного обліку (АКО). Крім того НЕК «Укренерго» є власником системи управління ринком (СУР) та має необмежений доступ до зміни даних, внесених оператором системи розподілу (відповідач) як постачальником послуг комерційного обліку (ППКО). На думку відповідача, НЕК «Укренерго», використовуючи своє положення на ринку як адміністратор комерційного обліку (АКО) та адміністратор платформ СУР та MMS, на підставі власного рішення без будь-яких законних підстав переклав обсяги споживання КП «Компанія «Вода Донбасу» на інших учасників ринку, зокрема на ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля». Сформовану позивачем заборгованість за актами коригування відповідач вважає штучною та не підтвердженою належними та допустимими доказами.
У відзиві на позовну заяву відповідач в порядку ст. 90 Господарського процесуального кодексу України поставив позивачу питання: 1. На підставі яких первинних даних (показів лічильників, даних з АСКУЕ та інше) позивачем було змінено дані в системі управління ринком та проведено коригування об`ємів електричної енергії (наданої послуги) за листопад-грудень 2024 та квітень 2025?; 2. Якою нормою чинного законодавства (зазначити назву нормативно-правового акту, конкретний розділ/статтю/пункт) передбачено право НЕК «УКРЕНЕРГО» на коригування обсягів спожитої електричної енергії в частині перекладання їх з одного учасника ринку електричної енергії на іншого?; 3. У зв`язку з якими обставинами та на підставі яких нормативно-правових актів НЕК Укренерго» переклав обсяги спожитої електроенергії споживачами ДПЗД «Укрінтеренерго», а саме КП «Компанія «Вода Донбасу» на втрати ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» у спірний період?
Ухвалою суду від 13.11.2025 з огляду на наведені у відзиві на позов пояснення відповідача, що спірні обсяги коригування стосуються споживання Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», суд залучив до участі у справі цю особу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
Третя особа, Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» (КП «Компанія «Вода Донбасу»), подала пояснення від 01.12.2025, в яких зазначила, що є учасником ринку електричної енергії, зокрема як споживач за власними точками споживання від операторів систем розподілу (ОСР), оператора системи передачі (ОСП), який виявив бажання закуповувати електричну енергію самостійно для власного споживання на оптовому ринку та уклав з НЕК Укренерго» договір про врегулювання небалансів електричної енергії № 0350-01012 від 26.06.2019, який є чинним на теперішній час, отже КП «Компанія «Вода Донбасу» мало право закуповувати електричну енергія на балансуючому ринку, оператором якого є НЕК «Укренерго». Вимоги НЕК «Укренерго» про стягнення з ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» у даній справі включають обсяги власного споживання електричної енергії КП «Компанія «Вода Донбасу», які мають бути відображені як споживання КП «Компанія «Вода Донбасу», а не перекладатись на втрати відповідача, як оператора системи розподілу. Третя особа зауважує, що спірні обсяги електричної енергії були транспортовані на об`єкти КП «Компанія «Вода Донбасу» та використані на цих об`єктах, у тому числі куплені третьою особою у НЕК «Укренерго» за діючим договором про врегулювання небалансів №0350-01012 від 26.06.2019. Скориговані обсяги електричної енергії за листопад, грудень 2024, квітень 2025 за відомостями складеної третьою особою довідки від 15.09.2025 №0.02/627 співпадають з обсягами фактичного споживання електричної енергії КП «Компанія «Вода Донбасу».
В матеріалах справи міститься довідка щодо обсягів фактичного споживання електричної енергії «Компанія «Вода Донбасу», згідно з якою обсяги споживання склали, зокрема, у листопаді 2024 року - 2916890 кВт*год, у грудні 2024 року – 3219559 кВт*год, у квітні 2025 року - 2416068кВт*год.
У додаткових поясненнях від 19.02.2026 відповідач зазначив, що вказані позивачем в актах коригування за листопад 2024, грудень 2024 та квітень 2025 послуги відповідач в межах договору №0525-02041-ПП від 01.01.2024 не отримував; спірні обсяги електричної енергії спожиті КП «Компанія «Вода Донбасу». Відповідач зауважив на тому, що рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2025 у справі №910/6820/24 були визнані незаконними дії відповідача з видалення КП «Компанія «Вода Донбасу» як електропостачальника з платформи з системи управління ринком «MARKET MANAGEMENT SYSTEM» (MMS) та встановлений обов`язок НЕК «Укренерго» повернути КП «Компанія «Вода Донбасу» в систему управління ринком «MARKET MANAGEMENT SYSTEM» з 13.03.2023 як електропостачальника за власними точками споживання.
Позивач правом на подання відповіді на відзив у встановлений судом про відкриття провадження у справі строк не скористався. Відповіді на поставлені відповідачем у відзиві на позов питання в порядку ст. 90 Господарського процесуального кодексу України не надав.
Поряд з тим, позивач 02.03.2026 через систему «Електронний суд» подав до матеріалів справи письмові пояснення, які за суттю є відповіддю на відзив. Пояснення були подані з порушенням строку на подання відповіді на відзив, більш того після закриття підготовчого провадження у справі. Однак, виходячи з завдань господарського судочинства в розумінні ст.2 ГПК України, враховуючи відсутність заперечень відповідача з приводу долучення до справи додаткових матеріалів, суд дійшов висновку долучити до матеріалів справи ці письмові пояснення.
У письмових поясненнях позивач зазначив, що спірні правовідносини сторін стосуються виключно виконання договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0525-02041-ПП від 01.01.2024. Правовідносини з іншими учасниками ринку, зокрема небаланси КП «Компанія «Вода Донбасу» не входять до предмету доказування у цій справи. Проти залучення КП «Компанія «Вода Донбасу» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача позивач заперечив. Позивач також пояснив, що згідно з положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії» НЕК «Укренерго» виконує функції оператора системи передачі (ОСП), адміністратора комерційного обліку (АКО) та адміністратора розрахунків (АР). Відповідач як оператор системи розподілу (ОСР) та постачальник послуг комерційного обліку (ППКО) є відповідальним за повний цикл комерційного обліку, який включає у тому числі зчитування показів (АСКОЕ), валідацію, перевірку та коригування даних, формування офіційних обсягів споживання/відпуску та передачу даних учасникам ринку, зокрема НЕК «Укренерго» як адміністратору комерційного обліку (АКО) та оператору системи передачі (ОСП). Дані ППКО є первинними для фінансових розрахунків. НЕК «Укренерго» працює з даними ППКО. Обсяг споживання, що стає підставою для всіх розрахунків, визначає ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» як ОСР та ППКО. Правила ринку, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 14.03.2018 №307, (далі – Правила ринку) регламентують балансуючий ринок електричної енергії, небаланси та не регулюють правовідносини з передачі електричної енергії.
05.03.2026 місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення про відмову у задоволені позову повністю з підстав, зазначених вище у цій постанові.
Позивач вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим з огляду на неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин, а також порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт стверджує, що суд першої інстанції підмінив предмет доказування, встановлюючи обставини щодо суміжних правовідносин з КП «Компанія «Вода Донбасу» замість дослідження виконання зобов`язань за договором про надання послуг з передачі електричної енергії; безпідставно залучив КП «Компанія «Вода Донбасу» як третю особу; визнавши існування спеціального договірного та нормативного механізму коригування обсягів послуги, фактично його проігнорував; не врахував, що акти коригування ґрунтуються на сертифікованих даних комерційного обліку; не встановив факту скасування чи заміни відповідної версії сертифікованих даних; не надав належної оцінки тому, що процедура оскарження акту не звільняє користувача від платіжного зобов`язання. 
Відповідач заперечує проти апеляційної скарги, вказуючи, що позивач не надав доказів фактичного надання послуги в заявлених обсягах, що у спірний період відповідач як ППКО не формував нових даних комерційного обліку, а позивач самостійно переклав обсяги споживання КП «Компанія «Вода Донбасу» на втрати відповідача.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.
Предметом апеляційного оскарження є рішення місцевого господарського суду, яким відмовлено у задоволенні позову НЕК «Укренерго» до ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» про стягнення заборгованості за послуги з передачі електричної енергії у сумі 5881825,43 грн та 3% річних у сумі 10266,81 грн.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (статті 509 ЦК України).
Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість виконання договору сторонами.
Відповідно до частин 1, 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору (частина 5 статті 633 ЦК України).
За визначенням наведеним у частині першій статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Так, підставою виникнення спірних правовідносин між сторонами є договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0525-02041-ПП від 01.01.2024.
Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави (глави 63 "Послуги. Загальні положення" Цивільного кодексу України) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Згідно з частиною першою статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
У постанові Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №910/1801/21 вказано, що положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Відтак для кваліфікації послуги головним є предметний критерій: предметом договору про надання послуг є процес надання послуги, що не передбачає досягнення матеріалізованого результату, але не виключає можливість його наявності. Якщо внаслідок надання послуги й створюється матеріальний результат, то він не є окремим, віддільним від послуги як нематеріального блага, об`єктом цивільних прав, через що відповідний результат не є обігоздатним сам по собі. Близька за змістом правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №761/16124/15-ц.
Отже, предметом договору про надання послуг є вчинення виконавцем певних дій або здійснення певної діяльності.
Договір про надання послуг є двостороннім, оскільки виконавець і замовник наділені як правами, так і обов`язками. На виконавця покладено обов`язок надавати послугу і надано право одержувати відповідну плату. Замовник, у свою чергу, зобов`язаний оплатити послугу і наділений правом вимагати належного надання послуг з боку виконавця. Тобто замовник здійснює оплату фактично наданих послуг, якщо сторони не домовилися про інше.
Спірні правовідносини стосуються надання послуг з передачі електричної енергії.
Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулювання відносин, пов`язаних з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище, визначає Закон України "Про ринок електричної енергії" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п.п.40, 46, 60, 68 ч.1 ст.1 Закону України "Про ринок електричної енергії":
користувачі системи передачі/розподілу (далі - користувачі системи) - фізичні особи, у тому числі фізичні особи - підприємці, або юридичні особи, які відпускають або приймають електричну енергію до/з системи передачі/розподілу або використовують системи передачі/розподілу для передачі/розподілу електричної енергії;
передача електричної енергії - транспортування електричної енергії електричними мережами оператора системи передачі від електричних станцій до пунктів підключення систем розподілу та електроустановок споживання (не включаючи постачання електричної енергії), а також міждержавними лініями;
небаланс електричної енергії - розрахована відповідно до правил ринку для кожного розрахункового періоду різниця між фактичними обсягами відпуску або споживання, імпорту, експорту електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, та обсягами купленої і проданої електричної енергії, зареєстрованими відповідно до правил ринку.
постачання електричної енергії - це продаж, включаючи перепродаж, електричної енергії.
Статтею 4 вказаного Закону визначено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема: про надання послуг з передачі.
На підставі договору № 0525-02041-ПП від 01.01.2024 між сторонами виникли правовідносини з транспортування електричної енергії електричними мережами оператора системи передачі від електричних станцій до пунктів підключення систем розподілу та електроустановок споживання. Позивач виступає в якості оператора системи передачі (ОСП), відповідач - в якості користувача. Одночасно з матеріалів справи вбачається, що користувач (відповідач) діє на ринку електричної енергії як оператор системи розподілу (ОСР).
Відповідно до п.п. 55, 56, 78 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" оператор системи передачі - юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії;
оператор системи розподілу - юридична особа, відповідальна за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності;
розподіл електричної енергії - транспортування електричної енергії від електроустановок виробників електричної енергії або електроустановок оператора системи передачі мережами оператора системи розподілу, крім постачання електричної енергії.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 33 Закону України "Про ринок електричної енергії" оператор системи передачі має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги з передачі та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.
За приписами частин 4, 5 ст.33 Закону України "Про ринок електричної енергії" оператор системи передачі надає послуги з передачі електричної енергії та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління учасникам ринку на підставі договорів, укладених на основі типових договорів про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.
Типові договори про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління затверджуються Регулятором.
Порядок укладання таких договорів визначається кодексом системи передачі.
Оплата послуг з передачі електричної енергії та послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління здійснюється за тарифами, які визначаються Регулятором відповідно до затвердженої ним методики.
Згідно з пунктом 1.1 розділу І Кодексу системи передачі, затвердженим постановою НКРЕКП 14.03.2018 № 309 (далі – Кодекс системи передачі), цей Кодекс регулює взаємовідносини Оператора системи передачі (далі - ОСП) та користувачів системи передачі (далі - Користувач) щодо планування, розвитку та експлуатації (у тому числі оперативно-технологічного управління) системи передачі у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України, а також приєднання та доступу до системи передачі.
У пункті 1.2 розділу ХІ Кодексу системи передачі встановлено, що послуги з передачі електричної енергії та з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління надаються на договірних засадах на основі типових договорів згідно з порядком, визначеним цим Кодексом.
Доступ до системи передачі надається Користувачу лише на підставі укладеного договору про надання послуг з передачі електричної енергії (п.1.3 розділу ХІ Кодексу системи передачі).
Положеннями глави 5 розділу ХІ Кодексу системи передачі передбачено порядок укладення договорів про надання послуг з передачі електричної енергії.
Договір про надання послуг з передачі електричної енергії визначає організаційні, технічні та фінансові умови, на яких ОСП здійснює передачу електричної енергії електричними мережами системи передачі (п.5.1 глави 5 розділу ХІ Кодексу системи передачі).
Укладення договорів про надання послуг з передачі електричної енергії є обов`язковою умовою надання Користувачам доступу до системи передачі (п.5.2 глави 5 розділу ХІ Кодексу системи передачі).
Послуги з передачі електричної енергії надаються ОСП учаснику ринку електричної енергії безперервно на підставі договору про надання послуг з передачі електричної енергії, що є додатком 6 до цього Кодексу (п.5.3 глави 5 розділу ХІ Кодексу системи передачі).
Договір про надання послуг з передачі електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається на підставі типової форми договору, який затверджується Регулятором та є додатком 6 до цього Кодексу (п.5.5 глави 5 розділу ХІ Кодексу системи передачі).
Оплата послуг з передачі електричної енергії здійснюється за тарифом, який встановлюється Регулятором відповідно до затвердженої(-ого) ним методики (порядку). Тариф на послуги з передачі електричної енергії оприлюднюється ОСП на офіційному вебсайті у триденний термін після його встановлення Регулятором, але не пізніше дня, що передує дню набрання ним чинності (п.5.6 глави 5 розділу ХІ Кодексу системи передачі).
Згідно з пунктом 5.7 глави 5 розділу ХІ Кодексу системи передачі обсяг послуг з передачі електричної енергії визначається для ОСР - на підставі даних щодо обсягів технологічних витрат електричної енергії на її розподіл територією здійснення ліцензованої діяльності, як електричними мережами ОСР, так і електричними мережами інших власників. З цією метою використовуються дані комерційного обліку щодо відпуску та/або відбору, електричної енергії сформовані Адміністратором комерційного обліку за площадками (точками) комерційного обліку, яким присвоєні ЕІС-коди та відповідно до Кодексу комерційного обліку в інтервалі розрахункового періоду, затвердженого Правилами ринку, в розрізі кожного календарного дня.
За змістом пп. 68 п. 1.2.1 глави 1.2 розділу І Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №311 (далі – Кодекс комерційного обліку, ККОЕЕ), сертифіковані дані комерційного обліку (сертифіковані дані) - набір даних комерційного обліку за встановлений період для точки або групи точок комерційного обліку після їх перевірки АКО, що використовується всіма учасниками для розрахунків на ринку електричної енергії.
Відповідно до підпункту 67 пункту 1.2.1 глави 1.2 розділу ККОЕЕ сертифікація даних комерційного обліку (сертифікація даних) - процедура перевірки валідованих даних комерційного обліку, що виконується АКО.
Згідно з пунктом 9.14.1 глави 9.14 розділу IX Кодексу комерційного обліку адміністратор комерційного обліку (АКО) має передавати адміністратору розрахунків (АР) та учасникам ринку сертифіковані дані комерційного обліку в обсязі, необхідному та достатньому для проведення ними розрахунків та виставлення рахунків своїм контрагентам.
Учасники ринку та АР використовують для розрахунків та інших комерційних цілей виключно сертифіковані дані щодо обсягів виробленої, відпущеної, переданої, розподіленої, спожитої, імпортованої та експортованої електричної енергії, що отримані від АКО та зберігаються у нього для кожної ТКО (п. 9.14.3 глави 9.14 розділу IX Кодексу комерційного обліку).
НЕК «Укренерго», як АКО, визначив фактичний обсяг послуги передачі електричної енергії за даними комерційного обліку відпуску та відбору, що відображено у відповідних актах приймання-передачі послуги з передачі електричної енергії.
Предметом розгляду в межах справи №905/1114/25 є вимоги НЕК «Укренерго» про стягнення з ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» вартості послуг з передачі електричної енергії в частині донарахованих обсягів електричної енергії у період листопад-грудень 2024 та квітень 2025 за актами приймання-передачі послуг, а саме:
- акт №ПРА-0010931 від 03.07.2025 за листопад 2024: обсяг 2916,890 МВт*год, вартість – 1850136,66 грн з ПДВ; 
- акт №ПРА-0010938 від 08.07.2025 за квітень 2025: обсяг 2416,068 МВт*год, вартість – 1989574,01 грн з ПДВ; 
- акт №ПРА-0011531 від 01.08.2025 за грудень 2024: обсяг 3219,559 МВт*год, вартість – 2042114,76 грн з ПДВ.
За поясненнями позивача акти коригування №ПРА-0010931 від 03.07.2025, №ПРА-0011531 від 01.08.2025, №ПРА-0010938 від 08.07.2025 за листопад 2024, грудень 2024 та квітень 2025 складені НЕК «Укренерго» за наступною версією даних комерційного обліку, наданою адміністратором комерційного обліку (АКО).
ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» не погоджується з обсягами електричної енергії, визначеними в актах приймання-передачі послуг за період листопад 2024, грудень 2024 та квітень 2025 у зв`язку із тим, що послуги на зазначені обсяги не отримувались відповідачем в рамках договору, а були спожиті КП «Компанія «Вода Донбасу» та перекладені позивачем на втрати Товариства.
Так, матеріали справи місять листи відповідача із запереченнями на вищевказані акти №291-вих від 04.07.2025 (щодо акту за листопад 2024), №307-вих від 14.07.2025 (щодо акту за квітень 2025), №343-вих від 08.08.2025 (щодо акту за грудень 2024), в яких відповідач повідомив про незгоду з їх змістом з посиланням на безпідставне покладання НЕК «Укренерго» на його втрати обсягів споживачів ДПЗД «Укрінтеренерго» (постачальник «останньої надії») у зв`язку з заміною нульовими значеннями працівниками НЕК «Укренерго» агрегованих даних комерційного обліку площадок вимірювання ДПЗД «Укрінтеренерго» на платформі MMS, а саме: за листопад 2024 року в обсязі 2916890 кВт*год на платформі MMS по ТКО 62ZV86930S193664; за квітень 2025 року в обсязі 2416068 кВт*год на платформі MMS по ТКО 62ZV86930S193664; за грудень 2024 року в обсязі 3219559 кВт*год на платформі MMS по ТКО 62ZV86930S193664.
Такі листи підтверджують як наявність зауважень відповідача до змісту актів, так і його письмову відмову від їх підписання.
НЕК «Укренерго» надало відповіді від 10.07.2025 № 01/42329, від 24.07.2025 №01/45493, від 15.08.2025 №01/49901 на вищезазначені листи ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля», в яких повідомило про те, що правовідносини сторін регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії», відповідними правилами та кодексами НКРЕКП; між сторонами діє договір про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 № 0525-02041-ПП, за умовами якого користувач здійснює підписання актів приймання-передачі послуги та актів коригування до актів приймання-передачі послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 робочих днів з дня їх отримання користувачем. У цих листах позивач зазначив, що інформація щодо даних комерційного обліку була надана листами від 31.12.2024 № 01/82261, від 05.02.2025 № 01/6963, від 30.01.2025 № 01/5902, від 26.06.2025 № 01/39654.
Відповідач зазначає, що КП «Компанія «Вода Донбасу» є учасником ринку електричної енергії як виробник електричної енергії, електропостачальник та споживач. Як споживач КП «Компанія «Вода Донбасу» споживав за власними точками розподілу від «НЕК «Укренерго» та ОСР. Переведення споживача КП «Компанія «Вода Донбасу» на постачальника «останньої надії» ДПЗД «Укрінтеренерго» здійснено відповідачем після отримання повідомлення від позивача про набуття з 13.03.2023 КП «Компанія «Вода Донбасу», як електропостачальника на власні об`єкти, статусу «Дефолтний» на підставі п.1.7.5 Правил ринку та п.3.4.4 Правил роздрібного ринку. 
Позивач 13.03.2023 в односторонньому порядку видалив з реєстрів та закрив участь у роботі ринку електричної енергії для КП «Компанія «Вода Донбасу», та відповідно третя особа втратила можливість самостійної участі в роботі енергетичних ринків.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.02.2025 у справі № 910/6820/24, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2025, яке набрало законної сили, позов задоволено частково, а саме:
- зобов`язано Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» повернути Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» в систему управління ринком «MARKET MANAGEMENT SYSTEM» з 13.03.2023 як електропостачальника за власними точками споживання;
- зобов`язано Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» надати доступ Акціонерному товариству «ДТЕК Донецькі електромережі», Приватному акціонерному товариству «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля», Товариству з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» для зміни та відображення даних комерційного обліку в системі управління ринком «MARKET MANAGEMENT SYSTEM» за точками комерційного обліку (EIC-кодами) Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» за період з 14.03.2023 по 30.09.2024 та відобразити спожиті Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» обсяги електричної енергії через мережі операторів систему розподілу: Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» в обсязі 18 929 038 кВт*г, Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» в обсязі 14 234 359 кВт*г, Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» в обсязі 63 630 538 кВт*г, як купівлю-продаж Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» електричної енергії для врегулювання небалансів електричної енергії по договору № 0350-01012 від 26.06.2019;
- зобов`язано Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» включити до облікових даних в системі управління ринком «MARKET MANAGEMENT SYSTEM» обсяги електричної енергії на балансуючу групу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», що спожиті за точками комерційного обліку (EIC-кодами) Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» за період з 14.03.2023 по 30.09.2024 обсяги електричної енергії спожиті через мережі операторів систему розподілу: Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» в обсязі 18 929 038 кВт*г, Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» в обсязі 14 234 359 кВт*г, Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» в обсязі 63 630 538 кВт*г, як сертифіковані дані купівлі-продажу Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» електричної енергії для врегулювання небалансів електричної енергії по договору № 0350-01012 від 26.06.2019.
У вищевказаному рішенні суд встановив факт неправомірного виключення НЕК «Укренерго» Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» з системи управління ринком «MARKET MANAGEMENT SYSTEM» з 13.03.2023 як електропостачальника за власними точками споживання та встановлений обов`язок НЕК «Укренерго» повернути Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» в систему управління ринком «MARKET MANAGEMENT SYSTEM» з 13.03.2023 як електропостачальника за власними точками споживання, а також надати доступ, зокрема, Приватному акціонерному товариству «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» для зміни та відображення даних комерційного обліку в системі управління ринком «MARKET MANAGEMENT SYSTEM» за точками комерційного обліку (EIC-кодами) Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» за період з 14.03.2023 по 30.09.2024 та відобразити спожиті Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» обсяги електричної енергії через мережі операторів систему розподілу. 
Проте, як було зазначено третьої особою – КП «Компанія «Вода Донбасу», у письмових поясненнях від 01.12.2025, НЕК «Укренерго» не враховано висновки суду та продовжено надалі перекладати/відносити обсяги споживання КП «Компанія «Вода Донбасу» на втрати операторів системи розподілу (ОСР), в тому числі на відповідача у даній справі. За твердженням третьої особи, вимоги НЕК «Укренерго» стосовно стягнення заборгованості з ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» у даній справі включають обсяги КП «Компанія «Вода Донбасу», які остання визнає як обсяги власного споживання, про що надає відповідну довідку.
Колегія суддів враховує, що наявна в матеріалах справи довідка КП «Компанія «Вода Донбасу» від 15.09.2025 №0.02/627 містить відомості про фактичні обсяги споживання електричної енергії підприємством, згідно з якою такі обсяги становили, зокрема, у листопаді 2024 року - 2916890 кВт*год, у грудні 2024 року – 3219559 кВт*год, у квітні 2025 року - 2416068кВт*год.
При цьому зазначені обсяги повністю співпадають із обсягами електричної енергії, які позивачем були включені до актів коригування. 
Водночас позивач не надав належних та допустимих доказів, які б спростовували наведені відомості або підтверджували правомірність віднесення зазначених обсягів саме до обсягів споживання послуг з передачі електричної енергії відповідача.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що наявність сертифікованих даних комерційного обліку та складених на їх підставі актів коригування є безумовною підставою для стягнення з відповідача вартості спірних послуг.
Дійсно, відповідно до Кодексу комерційного обліку учасники ринку використовують для розрахунків сертифіковані дані, отримані від адміністратора комерційного обліку. Разом із тим наведені положення регулюють порядок здійснення розрахунків між учасниками ринку, але не звільняють суд від обов`язку перевірити обґрунтованість заявлених до стягнення вимог у разі виникнення спору щодо підстав формування таких даних та фактичного обсягу наданих послуг.
При цьому самі по собі сертифіковані дані комерційного обліку не є беззаперечним доказом виникнення у відповідача обов`язку з оплати вартості послуг, якщо інша сторона спору належними доказами заперечує правомірність віднесення до неї відповідних обсягів електричної енергії.
Як установлено судом, відповідач після отримання актів коригування у встановленому договором порядку подав письмові заперечення та відмовився від їх підписання, а тому між сторонами виник спір саме щодо належності спірних обсягів електричної енергії та правомірності їх включення до вартості послуг з передачі, а не щодо факту існування відповідної версії сертифікованих даних.
Суд зазначає, що функції адміністратора комерційного обліку в силу приписів ст.53 Закону України «Про ринок електричної енергії» виконує НЕК «Укренерго», який водночас є оператором системи передачі та адміністратором розрахунків (ст.52 цього Закону).
Так, НЕК «Укренерго» одночасно виконує функції оператора системи передачі, адміністратора розрахунків та адміністратора комерційного обліку, а тому саме позивач володіє інформацією щодо підстав, порядку та результатів внесення змін до даних комерційного обліку.
Разом із тим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували здійснення адміністратором комерційного обліку відповідного коригування даних, підстави його проведення, первинні дані, на підставі яких воно здійснювалося, а також докази надання оновлених даних комерційного обліку АКО позивачем.
Посилання позивача у листах від 10.07.2025 №01/42329, від 24.07.2025 №01/45493 та від 15.08.2025 №01/49901 на інші листи, якими нібито повідомлялись відповідні дані комерційного обліку, не можуть бути прийняті судом, оскільки зазначені документи до матеріалів справи не подані, що унеможливлює перевірку їх змісту, ким вони складені та відомостей, які в них містяться.
У листі від 15.08.2025 №01/49901 позивач також зауважив на тому, що підстави та терміни проведення планових та позапланових коригувань встановлені додатком 10 до Правил ринку, однак матеріали справи не містять відомостей, яке коригування було проведено НЕК «Укренерго» – планове чи позапланове.
Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що представником позивача в судовому засіданні 05.03.2026 надані пояснення, що коригування було позапланове, підставою для коригування стали передані відповідачем як постачальником послуг комерційного обліку (ППКО) до НЕК «Укренерго» як адміністратора комерційного обліку (АКО) оновлені дані споживання. Проте, представник відповідача обставини надання ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» як ППКО оновлених даних заперечив, вказавши, що на думку відповідача НЕК «Укренерго», використовуючи своє положення на ринку як адміністратор комерційного обліку (АКО) та адміністратор платформ СУР та MMS, на підставі власного рішення провів коригування даних та переклав обсяги споживання КП «Компанія «Вода Донбасу» на інших учасників ринку, зокрема на ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля».
Крім того, позивач не надав відповіді на поставлені відповідачем у порядку статті 90 ГПК України питання щодо того, на підставі яких саме первинних даних (показів засобів комерційного обліку, даних АСКОЕ чи інших документів) було здійснено зміну даних у системі управління ринком та проведено коригування обсягів електричної енергії (наданої послуги) за спірні періоди.
Під час розгляду справи представник позивача також не зміг пояснити, які саме первинні документи стали підставою для проведення коригування та чи стосувалося воно обсягів споживання КП «Компанія «Вода Донбасу». Натомість відповідач послідовно заперечував факт подання ним як постачальником послуг комерційного обліку будь-яких оновлених даних, які могли бути підставою для такого коригування.
Водночас позивач зазначені доводи по суті не спростував та не надав жодних пояснень щодо причин збігу обсягів, відображених в актах коригування, з обсягами фактичного споживання КП «Компанія «Вода Донбасу», підтвердженими третьою особою. Позивач також не навів обставин та не надав доказів, які б свідчили про відсутність зв`язку між спірними обсягами та споживанням зазначеного підприємства, або про належність спірних обсягів саме відповідачу.
Натомість під час розгляду справи представник позивача послідовно наполягав на тому, що правовідносини з іншими учасниками ринку електричної енергії, зокрема з КП «Компанія «Вода Донбасу», не стосуються предмета цього спору.
Колегія суддів відхиляє такі доводи позивача, оскільки за наявності заперечень відповідача щодо належності спірних обсягів саме позивач повинен довести, що обсяги, включені до актів коригування, є обсягами послуг з передачі електричної енергії, наданих відповідачу в межах укладеного між сторонами договору. Проте належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини матеріали справи не містять.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що факт надання послуг з передачі електричної енергії та їх обсяг підтверджуються актами приймання-передачі, а виникнення у відповідача обов`язку з оплати пов`язується виключно зі складенням актів коригування та положеннями договору щодо їх оплати.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Частинами 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.
Отже, документами, які підтверджують виконання позивачем зобов`язання з надання послуг відповідачу, а також виникнення у відповідача зобов`язання з їх оплати, є акти надання послуг, які є первинними бухгалтерськими документами в розумінні вказаних положень законодавства та засвідчують факт здійснення сторонами господарських операцій і містять інформацію про вартість послуг.
Таким чином, виходячи зі змісту положень статей 509, 901, 903 ЦК України, обов`язок замовника оплатити послуги виникає з факту їх надання, а не з факту оформлення передачі послуг актом приймання-передачі виконаних робіт.
Так, у постанові від 22.08.2023 у справі №910/14570/21 Верховний Суд зазначив, що факт здійснення господарської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими доказами в їх сукупності, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (надання послуг).
Таким чином, передання і прийняття товарів (робіт, послуг) на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального надання товарів (робіт, послуг) за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття товарів (робіт, послуг) у строк, визначений договором.
За загальним правилом, при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно продажу товару, надання послуг/виконання робіт, як зі сторони покупця (замовника), так і продавця (виконавця), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані товари (послуги, роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє покупця (замовника) від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то продаж товару (надання послуг чи виконання робіт), є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою.
Водночас, неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання покупцем (замовником) актів приймання-передачі без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (поставці товару, наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальна поставка товару, надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.
Окрім цього, у постанові від 30.10.2025 у справі №904/537/24 у подібних правовідносинах (за позовом НЕК "Укренерго" до ТОВ "ДТЕК Високовольтні мережі" про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 03.06.2019 № 0535-02041 за надані послуги за період з вересня до грудня 2023 року (з урахуванням коригування періоду квітня-грудня 2023 року) Верховний Суд вказав таке:
«Водночас, заперечуючи проти заявленої заборгованості, Товариство зазначало що про штучне її створення, обумовлене самовільною зміною позивачем даних на платформі MMS та покладенням об`ємів спожитої електричної енергії КП "Компанія "Вода Донбасу" на Товариство. Відповідач вважає неправомірним віднесенням позивачем обсягів споживання КП "Компанія "Вода Донбасу" до витрат відповідача як оператора системи розподілу (ОСР), а також те, що позивач як оператор системи передачі (ОСП) здійснює передачу та транспортування електричної енергії (власну господарську діяльність) використовуючи електромережі відповідача та покладаючи всі витрати, які виникають під час передачі електричної енергії, на відповідача. Товариство вважає, що технологічні витрати електричної енергії Компанії на її передачу транзитними ЛЕП-110кВ Товариства у спірному випадку мають бути віднесені на баланс позивача.
Верховний Суд вважає за необхідне окремо зазначити, що висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позову у цій справі ґрунтуються виключно на встановлених обставинах прийняття відповідачем актів приймання-передачі послуг та актів коригування внаслідок не направлення відповідачем позивачу заперечень щодо них у встановлений строк.
Однак, самі по собі обставини створення Компанією первинних документів, як то актів приймання-передачі послуги та актів коригування до них, та направлення цих документів відповідачу, навіть за наявності пропуску строку надання відповідачем зауважень на такі документи не може бути беззаперечною підставою для сплати відповідачем визначених у таких актах сум за наявності між сторонами спору щодо факту надання/обсягу послуг».
Враховуючи висновок зі справи №904/537/24, суд зазначає про формальність підходу, на якому наполягав позивач, про те, що відповідач має оплатити виставлені рахунки в повному обсязі, а потім вирішувати спір у разі незгоди з такими нарахуваннями.
Натомість питання щодо наявності підстав для сплати та стягнення сум заборгованості, щодо яких є незгода відповідача, має бути розглянуте судом під час вирішення цього спору та правомірність включення відповідних сум при формуванні позивачем відповідних актів та рахунків має досліджуватися за правилами оцінки доказів, з врахуванням принципу змагальності.
Отже, для правильного вирішення цього спору підлягає встановленню саме факт реального надання відповідачу послуг з передачі електричної енергії та їх належний обсяг у межах договору №0525-02041-ПП від 01.01.2024, а не лише наявність оформлених актів приймання-передачі чи актів коригування. Визначальною є реальність господарської операції та обґрунтованість віднесення спірних обсягів електричної енергії до відповідача, що має підтверджуватися сукупністю належних і допустимих доказів з урахуванням спеціального правового регулювання ринку електричної енергії.
Оскільки у контексті приписів частини 1 статті 903 ЦК України замовник зобов`язаний оплатити виключно фактично надані йому послуги у відповідному обсязі, то сам по собі факт складення НЕК «Укренерго» первинних документів (актів приймання-передачі послуг та/або актів коригування до них) і їх направлення ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» не є безумовним підтвердженням факту надання послуг у зазначених у таких актах обсягах та, відповідно, не може самостійно слугувати належною і достатньою підставою для покладення на відповідача обов`язку з їх оплати.
Поряд з тим з огляду на незгоду відповідача з актами коригування та зазначеними в них обсягами послуг, вартість яких становить заявлену до стягнення в межах позову суму, на що відповідач послідовно посилався як надаючи відмову від підписання складених позивачем актів коригування, так і під час розгляду справи судом, саме позивач має довести факт надання спірного обсягу послуг.
Суд зазначає, що змагальність сторін є одним із основних засад (принципів) господарського судочинства (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 13 ГПК України).
Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
За імперативним приписом частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.
Також, одним із принципів господарського судочинства є принцип диспозитивності, який відповідно до статті 14 ГПК полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Отже, сторони судового процесу, зокрема позивач, повинні брати активну участь у збиранні доказової інформації з метою підтвердження обґрунтованості своєї позиції перед судом. Обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі.
З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що у даному випадку саме позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за послуги з передачі електричної енергії, повинен довести належними доказами обставини надання ним послуг з передачі електричної енергії за спірний період у визначеному ним обсязі, тоді як невиконання цього обов`язку та подання доказів, які не підтверджують реальність відповідної господарської операції, покладає на нього ризик настання процесуальних наслідків, передбачених статтею 13 ГПК України.
При цьому умовою виникнення обов`язку замовника оплатити послуги є доведений факт їх надання у відповідному обсязі. Самі лише акти коригування, за наявності мотивованих заперечень відповідача щодо їх змісту, не є достатнім доказом реальності господарської операції та не звільняють позивача від обов`язку довести правомірність здійсненого коригування і належність спірних обсягів саме відповідачу.
Оскільки позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували підстави проведення коригування, його документальне оформлення та факт надання відповідачу послуг з передачі електричної енергії у спірних обсягах, а лише формально послався на оформлення первинних документів (з посиланням на дані комерційного обліку, що надані адміністратором комерційного обліку (АКО), функції якого виконує НЕК «Укренерго»), колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позову щодо стягнення з відповідача вартості таких послуг у заявленій позивачем сумі 5881825,43грн.
Вказане зумовлює висновок суду про те, що позивач не довів належними доказами факт надання послуг в обсягах, зазначених у складених НЕК «Укренерго» актах коригування за спірні періоди, що виключає наявність підстав для стягнення з відповідача вартості таких послуг у заявленій позивачем сумі 5881825,43грн.
Позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у сумі 10266,81грн, нарахованих на суму заборгованості, є похідними від позовних вимог про стягнення основного боргу, отже з огляду на відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості, позов про стягнення відсотків річних також задоволенню не підлягає, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції. 
Щодо доводів скаржника про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права в частині залучення третьої особи, колегія суддів зазначає таке.
Згідно із частинами першою - четвертою статті 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.
Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.
Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.
Верховний Суд зазначив, що суть інституту третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, полягає в тому, що його застосування слугує процесуальним забезпеченням права регресу, а умова, що за законом третя особа залучається чи вступає у справу на стороні позивача чи відповідача, передбачає, що участь у процесі третьої особи випливає з тих відносин, які пов`язують її з однією із сторін у процесі. Подібні за змістом правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 201/2760/20 та від 27.02.2024 у справі № 912/164/20.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути залучені до участі у справі на підставі: заяви таких третіх осіб про вступ у справу; заяви учасників справи; за ініціативою суду. Підставою для залучення судом до участі у справі осіб, які не є стороною у справі, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, є обставини можливості впливу судового рішення зі спору на права та обов`язки цих осіб щодо однієї із сторін. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14.11.2024 у справі № 926/148/24.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17 вказала, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення у майбутньому у неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. 
Колегія суддів наголошує, що у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. При цьому зазначення на якій стороні (позивача чи відповідача) може вступити у справу третя особа залежить від того, з якою зі сторін у неї існує правовий зв`язок.
Що ж до наявності юридичного інтересу у третіх осіб, то у вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.
Таким чином, у силу положень наведеної вище норми умовою для залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, як за ініціативою суду, так і за клопотанням відповідних осіб, є саме те, що рішення господарського суду може вплинути на їх права та обов`язки щодо однієї із сторін.
Водночас положення частини четвертої цієї статті визначають обов`язок суду зазначити обставин, на які саме права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду.
Отже, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, може бути залучена до участі у справі судом першої інстанції до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання як за відповідною заявою, так і за ініціативою суду.
Як встановлено судом, предметом спору є стягнення вартості послуг з передачі електричної енергії у частині спірних обсягів, визначених позивачем, які, за твердженнями відповідача, пов`язані з обсягами споживання КП «Компанія «Вода Донбасу». Відповідач прямо заперечує отримання спірних послуг та вказує на віднесення відповідних обсягів електричної енергії до іншого учасника ринку.
За таких обставин встановлення фактичного походження спірних обсягів електричної енергії та їх можливого віднесення до інших учасників ринку (у даному випадку КП «Компанія «Вода Донбасу») є об`єктивно пов`язаним із дослідженням обставин справи та оцінкою доводів сторін щодо правильності визначення обсягів споживання. Посилання апелянта на те, що КП «Компанія «Вода Донбасу» не є стороною договору про надання послуг з передачі електричної енергії, не спростовує висновку суду першої інстанції, оскільки визначальним для застосування статті 50 ГПК України є не наявність договірних відносин із позивачем, а можливість впливу судового рішення на права та обов`язки відповідної особи у ширшому колі пов`язаних правовідносин.
Наведене свідчить, що доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення господарського суду.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків судів, суд апеляційної інстанції враховує висновки, які зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").
Щодо інших аргументів учасників справи, то вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як враховуючи рішення Європейського суду з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010), суд апеляційної інстанції зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оскаржуване рішення відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому відсутні підстави для його скасування.
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення господарського суду - без змін.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Донецької області від 05.03.2026 у справі №905/1114/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 29.06.2026.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов 

Суддя В.В. Лакіза