ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 11-кп/821/125/26 Справа № 704/1459/24 Категорія: ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209 КК України 	Головуючий у І інстанції ОСОБА_1  Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2 	

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року         м. Черкаси  

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою начальника Тальнівського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 11 березня 2025 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Романівка Тальнівського району Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
засуджено:
- за ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
- за ч.1 ст.209 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавленням права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю та без конфіскації майна.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки

ВСТАНОВИЛА

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду ОСОБА_7 , визнано винним в тому, що він, 27.09.2024 о 22.06 год., перебуваючи поблизу банкомату AT КБ «ПриватБанк», за адресою: вул.Небесної Сотні, 65А, м.Тальне Звенигородського району Черкаської області, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, запровадженого Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України, використовуючи банкомат AT КБ «ПриватБанк», розташований за вищевказаною адресою та віднайдену 27.09.2024 у вечірню пору доби по вул.Миру, с.Кобринова Гребля Звенигородського району Черкаської області, банківську картку емітовану AT КБ «ПриватБанк» на ім`я потерпілого ОСОБА_9 , достовірно знаючи персональний ідентифікаційний номер (PIN-код) вказаної банківської картки, без відома останнього, у власних інтересах, здійснив операцію по зняттю готівки на суму 8 000 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Він же, 27.09.2024 о 22.07 год., перебуваючи поблизу банкомату AT КБ «ПриватБанк» за вищевказаною адресою,усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, запровадженого Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України, використовуючи банкомат AT КБ «ПриватБанк», розташований за вищевказаною адресою та віднайдену 27.09.2024 у вечірню пору доби банківську картку AT КБ «ПриватБанк» на ім`я потерпілого ОСОБА_9 , достовірно знаючи персональний ідентифікаційний номер (PIN-код) вказаної банківської картки, без відома останнього, у власних інтересах, здійснив операцію по зняттю готівки на суму 8 000 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Він же, 27.09.2024 о 22.08 год., перебуваючи поблизу банкомату AT КБ «ПриватБанк» за вищевказаною адресою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, запровадженого Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України, використовуючи банкомат AT КБ «ПриватБанк», розташований за вищевказаною адресою та віднайдену 27.09.2024 у вечірню пору доби банківську картку AT КБ «ПриватБанк» на ім`я потерпілого ОСОБА_9 , достовірно знаючи персональний ідентифікаційний номер (PIN-код) вказаної банківської картки, без відома останнього, у власних інтересах, здійснив операцію по зняттю готівки на суму 4 000 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Він же, 28.09.2024 о 04.57 год., перебуваючи поблизу банкомату AT КБ «ПриватБанк», за адресою: вул.Соборна,110, м.Тальне Звенигородського району Черкаської області, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, запровадженого Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України, використовуючи банкомат AT КБ «ПриватБанк», розташований за вищевказаною адресою та віднайдену 27.09.2024 у вечірню пору доби по вул.Миру, с.Кобринова Гребля Звенигородського району Черкаської області, банківську картку AT КБ «ПриватБанк» на ім`я потерпілого ОСОБА_9 , достовірно знаючи персональний ідентифікаційний номер (PIN-код) вказаної банківської картки, без відома останнього, у власних інтересах, здійснив операцію по зняттю готівки на суму 8 000 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Він же, 28.09.2024 о 04.58 год., перебуваючи поблизу банкомату AT КБ «ПриватБанк», за вищевказаною адресою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, запровадженого Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України, використовуючи банкомат AT КБ «ПриватБанк», розташований за вищевказаною адресою та віднайдену 27.09.2024 у вечірню пору доби по вул.Миру, с.Кобринова Гребля Звенигородського району Черкаської області, банківську картку AT КБ «ПриватБанк» на ім`я потерпілого ОСОБА_9 , достовірно знаючи персональний ідентифікаційний номер (PIN-код) вказаної банківської картки, без відома останнього, у власних інтересах, здійснив операцію по зняттю готівки на суму 12 000 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Окрім того, ОСОБА_7 29.09.2024 у невстановлений досудовим розслідуванням час, будучи обізнаним, що грошові кошти у сумі 40 000 грн. одержано злочинним шляхом, перебуваючи за місцем розміщення магазину ФОП ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 , здійснив купівлю товару на суму 3 250 грн., чим набув, володів, використовував та розпоряджався придбаним майном, внаслідок здійснення фінансових операцій та вчинення дій, спрямованих на приховання, маскування походження майна та джерел його походження. Продовжуючи реалізацію єдиного умислу, ОСОБА_7 02.10.2024, у невстановлений досудовим розслідуванням час, будучи обізнаним, що грошові кошти у сумі 40000 грн прямо та повністю одержано злочинним шляхом, перебуваючи за місцем розміщення магазину ФОП ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_4 , здійснив купівлю товару на суму 8 500 грн., чим набув, володів, використовував та розпоряджався придбаним майном, внаслідок здійснення фінансових операцій та вчинення дій, спрямованих на приховання, маскування походження майна та джерел його походження.

Вимоги апеляційної скарги, узагальнені доводи осіб, яка її подала. 

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вищевказаний вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.209 КК та призначити покарання: - за ч.4 ст.185 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років; - за ч.1 ст.209 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій, строком на 1 рік та без конфіскації майна. Керуючись ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.75 КК звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 роки. В порядку ч.1 ст.76 КК покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. У решті вказаний вирок залишити без змін.
Погоджуючись із видом та розміром призначеного ОСОБА_7 основного покарання прокурор стверджує, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність щодо непризначеного обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за ч. 1 ст. 209 КК. 
Приводить доводи щодо необґрунтованості посилань суду, що злочин передбачений ч. 1 ст.209 КК ОСОБА_7 вчинив будучи безробітним та будь-яких організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських посад не займав.

У судове засідання потерпіла ОСОБА_12 , явка якої у судове засідання не є обов`язковою, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явилася, що відповідно до ч.4 ст.405 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) не перешкоджає проведенню розгляду. Надіслала заяву про розгляд справи без її участі. При вирішенні апеляційної скарги поклалась на розсуд суду.

Позиції учасників судового провадження.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:
- прокурор, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені;
- обвинувачений, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, обвинуваченого, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
Апеляційний суд уважає, що судом першої інстанції не дотримано цих вимог закону.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у незастосуванні закону, який не підлягає застосуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування більш суворого покарання; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Крім того, згідно з положеннями ч. 1 ст. 421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Переглядаючи вирок в межах апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що в апеляційній скарзі не оспорюється законність вироку щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченої.
Колегія суддів вважає правильними встановлені фактичні обставини судом першої інстанції, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, форми вини і мотивів кримінальних правопорушень.
За таких обставин суд першої інстанції правильно визнав винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст.209 КК.
Водночас, доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є слушними.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 судом першої інстанції, окрім іншого, визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.209 КК.
Санкцією ч.1 ст.209 КК, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двох років та з конфіскацією майна.
Цебто, додаткові покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та конфіскації майна є обов`язковими до призначення за вчинення вказаного злочину.
Згідно з положеннями ст. 55 КК у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.
Тобто фактично йдеться про обмеження зайняття для особи певних посад або здійснення певної діяльності у майбутньому навіть у тому разі, якщо на момент вчинення кримінального правопорушення особа їх не обіймала чи не займалася певною діяльністю.
Вказане узгоджується позицією Верховного Суду викладеній у постановах від 04.09.2023 у справі №404/2081/22 та №702/301/20.
Отже, суд першої інстанції не призначив обвинуваченому обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.
Колегія суддів вважає, що не призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, не є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень і не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість.
Таким чином, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість.
При призначенні покарання колегія суддів враховує характер та ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, обставини справи та дані, що характеризують особу обвинуваченого, позитивну характеристику за місцем проживання, відсутність сталого джерела доходів, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий; обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінальних правопорушень, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
З урахуванням наведеного, оскільки судом першої інстанції щодо ОСОБА_7 не було застосовано додаткове покарання за ч.1 ст.209 КК, вирок суду підлягає скасуванню частково, з ухваленням в цій частині нового вироку, адже це погіршує становище обвинуваченого.
Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 407, ч. 2 ст. 409, 414, 420 КПК, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу начальника Тальнівського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 11 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині не призначення додаткового покарання.
Ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 покарання:
- за ч.4 ст.185 КК, визначеного судом першої інстанції, у виді позбавлення волі на строк 5 років;
- за ч.1 ст.209 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій на строк 1 рік, без конфіскації майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворих більш суворим призначити остаточне покарання, у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій на строк 1 рік, без конфіскації майна.
На підставі ст.75 КК звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного йому основного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
На підставі ч.1 ст.76 КК покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції. 

Головуючий ОСОБА_2 

Судді: ОСОБА_3 

ОСОБА_4