ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року 	 	Справа № 926/5/26	
місто Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі	
головуючий суддя:	Рим Т. Я.,	
судді:	Манюк П. Т.,	
 	Прядко О. В.,	
за участю секретаря судового засідання Кушти А. М., розглянув у відкритому судовому засіданні 	
апеляційну скаргу: 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-туристична компанія "Нова Україна",	
на ухвалу:	Господарського суду Чернівецької області від 09.04.2026 про забезпечення позову (повний текст ухвали складено 10.04.2026, суддя Ніколаєв М. І.),	
у справі:	№ 926/5/26,	
за позовом:	Приватного підприємства "Віп-транс-07" (надалі – ПП "Віп-транс-07" або Позивач),	
до відповідачів:	Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-туристична компанія "Нова Україна" (надалі – ТОВ "ТТК "Нова Україна", Апелянт або Відповідач-1), Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Чернівецькій області (філія ГСЦ МВС) (надалі – Регіональний сервісний центр, або Відповідач-2),	
про:	визнання недійсним договору, стягнення 1'716'705,90 грн та зобов`язання вчинити дії.	
У судовому засіданні взяли участь представники:	
позивача:	Кіореско Ілля Юрійович,	
відповідача-1:	не з`явився,	
відповідача-2:	не з`явився.	
I. ПРОЦЕДУРИ
Історія розгляду справи
1. ПП "Віп-транс-07" звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до ТОВ "ТТК "Нова Україна" та Регіонального сервісного центру про визнання недійсним договору оренди транспортного засобу, стягнення 1'716'705,90 грн та зобов`язання вчинити дії.
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між Позивачем та Відповідачем-1 було укладено договір оренди транспортного засобу № 3 від 25.07.2022 (надалі – Договір оренди від 25.07.2022) щодо автобуса SCANIA K124 EB4, VIN НОМЕР_1 , д. н. з. НОМЕР_2 (надалі – Автобус). Позивач доводить, що вказаний договір є нікчемним, оскільки сторони не погодили його істотну умову – розмір орендної плати. Це свідчить про відсутність належної правової підстави для користування транспортним засобом Відповідачем-1. 
3. Відповідно Позивач вважає, що Відповідач-1 безпідставно зберіг кошти, які мав би сплачувати за користування автобусом у розмірі 1'716'705,90 грн, що відповідає середній ринковій вартості користування аналогічними транспортними засобами за відповідний період.
4. Позивач зазначає, що Регіональним сервісним центром проведено реєстраційну дію № 230 щодо автобуса, а саме видачу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу для поїздок за кордон на користь Відповідача-1. На думку Позивача, вказана реєстраційна дія здійснена за відсутності належних правових підстав та без волевиявлення і згоди власника транспортного засобу.
5. Предметом позову є:
5.1. Визнання недійсним Договору оренди від 25.07.2022.
5.2. Повернення ПП "Віп-Транс-07" Автобуса.
5.3. Стягнення з ТОВ "ТТК "Нова Україна" 1'716'705,90 гривень.
5.4. Зобов`язання Регіонального сервісного центру скасувати в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів запис про проведення реєстраційної операції № 230 щодо Автобуса.
6. Підставою позову є відсутність правової підстави для користування Автобусом, безпідставне збереження коштів за таке користування та порушення прав Позивача внаслідок проведення реєстраційних дій щодо транспортного засобу.
7. Позивач 19.03.2026 подав заяву про забезпечення позову (надалі – Заява) шляхом накладення арешту у межах ціни позову 1'716'705,90 грн на грошові кошти ТОВ ТТК "Нова Україна", що знаходяться чи надходитимуть на розрахункові рахунки, які йому належать у будь-якій банківській установі України. Крім того, в порядку зустрічного забезпечення Позивач просив накласти арешт на належний йому Автобус до вирішення спору по суті.
8. Ухвалою від 09.04.2026 місцевий суд задовольнив Заяву в повному обсязі.
9. Ухвалу мотивував тим, що місцезнаходження Автобуса у межах виконавчого провадження № 74105941 приватному виконавцю не відоме, транспортний засіб перебуває у розшуку, а вимоги Позивача про його повернення залишені Відповідачем-1 без відповіді. Суд також врахував наявність відкритих виконавчих проваджень щодо Відповідача-1, можливість останнього у будь-який момент розпорядитися коштами на рахунках чи відчужити майно, а також те, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду та ефективне поновлення прав Позивача.
10. З огляду на це суд дійшов висновку про наявність підстав для накладення арешту на грошові кошти Відповідача-1 у межах ціни позову та застосування зустрічного забезпечення шляхом накладення арешту на автобус, належний Позивачу.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
11. Не погодившись із указаним рішенням, ТОВ "ТТК "Нова Україна" подало апеляційну скаргу до Західного апеляційного господарського суду.
12. Ухвалою від 24.04.2026 Західний апеляційний господарський суд залишив апеляційну скаргу без руху та встановив Апелянту десятиденний строк для усунення її недоліків. Апелянт усунув недоліки апеляційної скарги.
13. Ухвалою від 11.05.2026 Західний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження у справі та призначив справу до розгляду на 27.05.2026.
14. Учасники справи отримали ухвалу про відкриття апеляційного провадження у справі 11.05.2026, про що свідчать долучені до матеріалів справи довідки про доставку електронних листів (а. с. 101, 102, 103).
15. Відповідач-1 подав відзив на апеляційну скаргу, до якого долучив лист Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва від 17.05.2026 № 1119 про розмір коштів, наявних на рахунках Відповідача-1 (а. с .114).
16. Позивач подав клопотання про долучення до матеріалів справи Довідки судового експерта від 26.05.2026 (а. с. 130-132).
17. Оскільки долучені сторонами докази не існували на момент розгляду Заяви в суді першої інстанції, колегія суддів відмовила у їх прийнятті.
18. Ухвалою від 27.05.2026 апеляційний суд відклав розгляд справи на 03.06.2026.
II. АРГУМЕНТИ СТОРІН
Позиція Апелянта
19. Оскаржувана ухвала є необґрунтованою, такою що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.
20. Суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про наявність ризику невиконання можливого рішення суду та необґрунтовано застосував заходи забезпечення позову у вигляді арешту грошових коштів ТОВ "ТТК "Нова Україна". Позивач не надав належних і допустимих доказів того, що Відповідач-1 вчиняє або має намір вчинити дії щодо приховування майна, виведення коштів чи ухилення від виконання можливого рішення суду. Висновки суду ґрунтуються на припущеннях.
21. Між сторонами фактично існували договірні відносини оренди Автобуса, а ТОВ "ТТК "Нова Україна" сплатило ПП "Віп-Транс-07" 160'000,00 грн орендної плати за його користування, що підтверджується платіжною інструкцією № 386 від 25.07.2022 та встановлено рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців у справі №725/856/23. Надалі між представниками ТОВ "ТТК "Нова Україна" та ПП "Віп-Транс-07" проводились переговори щодо купівлі Автобуса, у зв`язку з чим ПП "Віп-Транс-07" підготувало та скерувало ОСОБА_1 (засновнику ТОВ "ТТК "Нова Україна") договір купівлі-продажу транспортного засобу. На виконання досягнутих домовленостей ОСОБА_1 перерахувала на рахунок ПП "ВІП-ТРАНС-07" 160'000,00 грн за придбання автобуса, однак ПП "Віп-Транс-07" не надало підписаний примірник договору та не повернуло отримані кошти. У зв`язку з цим рішенням суду у справі № 725/856/23 з ПП "Віп-Транс-07" на користь Козинець Н. В. було стягнуто безпідставно набуті кошти, інфляційні втрати та 3% річних. При цьому ПП "Віп-Транс-07" є боржником у виконавчому провадженні № 74105941 та не виконує зазначене рішення суду.
22. Безпідставним є посилання Позивача в Заяві на системну недобросовісну поведінку ТОВ "ТТК "Нова Україна", оскільки рішення у справах № 755/5435/23 та № 910/7948/23 були виконані добровільно та у повному обсязі, а сам факт наявності судових спорів не свідчить про ухилення від виконання судових рішень.
23. Суд першої інстанції не надав належної оцінки співмірності заходів забезпечення позову, оскільки арешт рахунків фактично обмежує господарську діяльність товариства, перешкоджає здійсненню розрахунків із контрагентами, сплаті податків та виконанню поточних зобов`язань.
24. Автобус уже перебуває під арештом у межах виконавчого провадження № 74105941, відкритого на виконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців у справі № 725/856/23, тому повторне накладення арешту на той самий транспортний засіб не має самостійної забезпечувальної мети, втручається у перебіг іншого виконавчого провадження та може порушувати права стягувача, який не є учасником цієї справи.
Відзив Позивача
25. Позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги та вважає оскаржувану ухвалу такою, що прийнята з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права.
26. Суд першої інстанції правильно встановив наявність ризику утруднення виконання можливого рішення суду з огляду на неповернення Автобуса, відсутність інформації про його фактичне місцезнаходження на момент розгляду заяви про забезпечення позову, а також невиконання Відповідачем-1 вимог Позивача про повернення транспортного засобу після припинення договірних відносин.
27. Наявність значної кількості виконавчих проваджень щодо Відповідача-1, частина з яких перебуває на стадії примусового виконання, свідчить про існування ризику недостатності активів для виконання можливого судового рішення. 
28. Арешт грошових коштів є співмірним, оскільки застосований лише в межах ціни позову. Твердження Апелянта про блокування господарської діяльності товариства не підтверджені належними доказами.
29. Стосовно зустрічного забезпечення Позивач підтримує висновок суду першої інстанції про можливість застосування арешту спірного транспортного засобу та вважає, що сам факт перебування автобуса під арештом у межах іншого виконавчого провадження не виключає застосування такого заходу в цій справі.
30. У відзиві наведено обставини, які виникли після постановлення оскаржуваної ухвали, а саме повернення автобуса та його передачу на примусову реалізацію в межах виконавчого провадження, стягувачем у якому є керівник відповідача-1. Додатково вказано на можливе розкомплектування транспортного засобу та погіршення його технічного стану, що, на думку позивача, підтверджує обґрунтованість побоювань, покладених в основу заяви про забезпечення позову.
31. Стаття 141 Господарського процесуального кодексу України не обмежує суд у виборі способу зустрічного забезпечення виключно внесенням коштів на депозитний рахунок суду, а допускає застосування інших заходів з урахуванням конкретних обставин справи.
32. Також після постановлення оскаржуваної ухвали Автобус повернуто та передано на примусову реалізацію в межах виконавчого провадження № 74105941. Станом на сьогодні транспортний засіб є розкомплектованим та непридатним до використання.
Відзив Відповідача-2
33. Відповідач-2 не подав відзиву на апеляційну скаргу.
III. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
34. Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
35. Ухвала Господарського суду Чернівецької області від 09.04.2026 у цій справі оскаржується Відповідачем-1 в повному обсязі.
Щодо забезпечення позову
36. Правове регулювання порядку вжиття заходів забезпечення позову міститься у главі 10 Господарського процесуального кодексу України.
37. Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
38. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
39. При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку зі вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
40. Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує винятково з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.
41. Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21).
42. Верховний Суд у пункті 4.18 постанови від 23.10.2024 у справі № 921/245/24 зазначає, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
43. Подібні висновки викладено і в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 та постановах Верховного Суду від 01.07.2024 у справі № 916/770/24, від 26.06.2024 у справі № 916/938/24, від 02.02.2026 у справі № 902/1281/25.
44. Цією правовою позицією спростовуються аргументи Апелянта, що зазначені у пункті 20 цієї постанови.
45. Колегія суддів зазначає, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05.03.2025 у справі № 910/11409/24, від 14.04.2025 у справі № 916/1804/24, від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 16.11.2023 у справі № 921/333/23, від 13.07.2022 у справі № 904/4710/21, від 04.06.2025 у справі № 918/1063/24.
46. Предметом позову у цій справі, серед іншого, є майнова вимога про стягнення з Відповідача-1 безпідставно збережених коштів у розмірі 1'716'705,90 гривень.
47. Отже, наявність у Відповідача-1 грошових коштів чи іншого майна, за рахунок якого може бути забезпечене виконання можливого рішення суду, має істотне значення для ефективного захисту прав Позивача у цій справі. У зв`язку з цим колегія суддів погоджується з місцевим судом, що накладення арешту на грошові кошти Відповідача-1 у межах ціни позову є належним та обґрунтованим заходом забезпечення позову, спрямованим на забезпечення реального виконання судового рішення у разі задоволення позову.
48. У разі звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач. Відповідач не позбавлений права подати суду докази, які б дозволили оцінити дійсний майновий стан відповідача та в залежності від цього встановити, чи є ризики утруднення виконання судового рішення у разі задоволення позову або що заходи забезпечення позову, про вжиття яких просить позивач, є неспівмірними (наприклад надати докази оцінки майна, які би підтверджували можливість накладення арешту лише на конкретне майно, вартість якого покриває спірну суму) (постанова Верховного Суду від 07.01.2025 у справі № 910/1/21).
49. Відповідач-1 не надав доказів на підтвердження наявності у нього грошових коштів чи іншого майна у розмірі, достатньому для виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.
50. При цьому твердження Відповідача-1 про те, що накладення арешту на грошові кошти перешкоджатиме здійсненню господарської діяльності товариства, виконанню договірних зобов`язань, сплаті податків, обов`язкових платежів та проведенню розрахунків із контрагентами, не підтверджені жодними доказами, а тому колегія суддів відхиляє аргументи, зазначені у пункті 23 цієї постанови.
51. Колегія суддів також зауважує, що внаслідок арешту такі кошти залишаються у власності Відповідача-1, проте обмежується лише можливість розпорядження ними з метою недопущення їх виведення з рахунків боржника й уникнення виконання останнім судового рішення у майбутньому.
52. У такий спосіб грошові кошти залишаються у володінні та користуванні відповідача, а можливість розпоряджатися ними тимчасово обмежується виключно щодо частини коштів, якої стосується спір (постанови Верховного Суду від 03.12.2020 у справі № 911/1111/20, від 21.01.2022 у справі № 910/5079/21, від 11.12.2023 у справі № 904/1934/23, від 16.09.2024 у справі № 927/997/23, від 27.04.2026 у справі № 908/2108/25).
53. Накладення арешту на грошові кошти Відповідача-1 має тимчасовий характер, а тому саме по собі не свідчить про надмірне втручання у господарську діяльність товариства чи непропорційне обмеження його прав.
54. Колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи Апелянта щодо сплати орендної плати, переговорів про купівлю Автобуса, перерахування Козинець Н. В. коштів, наявності рішення у справі № 725/856/23 та відкритого виконавчого провадження (див. пункт 21 цієї постанови). Зазначені обставини стосуються вирішення спору по суті, а не розгляду заяви про забезпечення позову та не спростовують наявності ризику утруднення виконання можливого рішення суду у цій справі. 
55. Щодо аргументів Апелянта, зазначених у пункті 22 цієї постанови, колегія суддів зазначає, що відповідні доводи не були покладені судом першої інстанції в основу мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, а тому не підлягають дослідженню та правовій оцінці судом апеляційної інстанції.
Щодо зустрічного забезпечення
56. Порядок застосування зустрічного забезпечення передбачено статтею 141 Господарського процесуального кодексу України.
57. Відповідно до частини 1 цієї статті 141 суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).
58. Згідно з частиною 2 статті 141 Господарського процесуального кодексу України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.
59. Отже, зустрічне забезпечення може бути реалізовано шляхом внесення грошових коштів на депозитний рахунок суду, надання фінансового забезпечення або вчинення певних дій для усунення потенційних збитків.
60. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (частина 3 статті 141 Господарського процесуального кодексу України).
61. Відповідно до частини 5 статті 141 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення зазначаються розмір зустрічного забезпечення або інші дії, що повинен вчинити заявник в порядку зустрічного забезпечення.
62. За правовою природою зустрічне забезпечення є процесуальною гарантією компенсаційного характеру, а не способом вирішення спору по суті чи формою перевірки обґрунтованості позовних вимог. При цьому суд має оцінити, чи доведено реальну ймовірність понесення збитків саме внаслідок вжиття заходів забезпечення позову та розмір потенційних збитків, а також співмірність заявленої суми зустрічного забезпечення характеру та наслідкам забезпечувальних заходів (постанова Верховного Суду від 02.02.2026 у справі № 902/1281/25).
63. Отже, з огляду на приписи статті 141 Господарського процесуального кодексу України та позицію Верховного Суду для застосування зустрічного забезпечення суд мав встановити таке: які саме збитки можуть бути завдані відповідачу-1 арештом грошових коштів, у чому вони можуть полягати та який їх орієнтовний розмір; яким чином обраний захід зустрічного забезпечення забезпечує можливість відшкодування збитків; а також чи доведена неможливість застосування основного способу зустрічного забезпечення шляхом внесення грошових коштів на депозитний рахунок суду.
64. Проте цих обставин суд першої інстанції не встановив. 
65. Мотивувальна частина ухвали в цій частині фактично зводиться до одного: оскільки Позивач просить накласти арешт на грошові кошти Відповідача-1, то існують підстави накласти арешт на транспортний засіб Позивача. Такий підхід не відповідає статті 141 Господарського процесуального кодексу України, адже зустрічне забезпечення не застосовується автоматично лише через сам факт забезпечення позову.
66. Суд першої інстанції не обґрунтував, чому обрано саме арешт Автобуса, а не основний спосіб зустрічного забезпечення, передбачений частиною другою статті 141 Господарського процесуального кодексу України, - внесення коштів на депозитний рахунок суду. Суд не встановив, що Позивач не має можливості внести грошові кошти, не визначив суму зустрічного забезпечення, не співвідніс її з можливими збитками Відповідача-1 та не обґрунтував, чому саме арешт автобуса є співмірним і ефективним способом захисту відповідача.
67. Із самої ухвали вбачається, що суд першої інстанції пов`язав необхідність вжиття заходів із ризиком вибуття спірного транспортного засобу з володіння Позивача, його розібрання, знищення чи реалізації. Такі обставини стосуються збереження предмета спору та ефективного захисту прав Позивача як особи, яка заявила вимогу про повернення цього майна.
68. Отже, арешт саме цього автобуса фактично спрямований не на захист Відповідача-1 від можливих збитків, а на недопущення вибуття предмета спору (автобуса за позовною вимогою про його повернення) з власності заявника до вирішення справи по суті. Іншими словами, суд першої інстанції застосував арешт автобуса, який за своєю суттю міг би забезпечити позовну вимогу самого Позивача про повернення транспортного засобу.
69. Про спрямованість застосованого судом першої інстанції заходу на збереження спірного майна, а не на компенсацію можливих збитків Відповідача-1, свідчить і те, що зазначений транспортний засіб уже перебуває під арештом у межах виконавчого провадження №74105941, відкритого в інтересах іншого стягувача – керівника Відповідача-1, у якому Позивач має статус боржника.
70. Відповідно до частини 2 статті 146 Господарського процесуального кодексу України у разі подання відповідного позову про відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили судовим рішенням, зазначеним у частині першій цієї статті, відшкодування збитків, заподіяних вжиттям заходів забезпечення позову, здійснюється в першу чергу за рахунок коштів зустрічного забезпечення.
71. Отже, зустрічне забезпечення повинно забезпечувати реальну можливість відшкодування можливих збитків Відповідача. Водночас накладення арешту на автобус Позивача такої можливості не створює, оскільки не забезпечує Відповідачу-1 отримання будь-якого відшкодування у разі виникнення збитків. Не здатен арешт автобуса й усунути потенційні збитки.
72. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що застосований судом першої інстанції захід не відповідає правовій природі зустрічного забезпечення у розумінні статті 141 Господарського процесуального кодексу України.
73. У зв`язку з цим ухвала суду першої інстанції в частині застосування зустрічного забезпечення підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову в застосуванні зустрічного забезпечення.
IV. ВИСНОВКИ 
74. Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
75. Статтею 277 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
76. Ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 09.04.2026 у справі № 926/5/26 в частині забезпечення позову постановлено з дотриманням норм процесуального права (статті 137 Господарського процесуального кодексу України), а тому підстав для її скасування у цій частині колегія суддів не вбачає. Водночас ухвалу в частині застосування зустрічного забезпечення постановлено з неправильним застосуванням приписів статті 141 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим вона в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у застосуванні зустрічного забезпечення.
V. СУДОВІ ВИТРАТИ
Розподіл витрат на оплату судового збору
77. Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат здійснюється судом за результатами вирішення спору по суті.
78. Оскільки під час апеляційного перегляду вирішувалось питання щодо законності застосування заходів забезпечення позову та зустрічного забезпечення, а спір по суті заявлених позовних вимог судом не вирішувався, підстави для розподілу судових витрат на даній стадії процесу відсутні.
Враховуючи наведене, керуючись статтями 73, 74, 76, 77, 78, 79, 91, 114, 276, 277, 282, Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-туристична компанія "Нова Україна" задовольнити частково.
2. Ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 09.04.2026 у справі № 926/5/26 в частині зустрічного забезпечення позову скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову.
3. Ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 09.04.2026 у справі № 926/5/26 в частині забезпечення позову залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції в порядку та строки, визначені статтями 287, 288 Господарського процесуального кодексу України. Касаційну скаргу подають безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено та підписано 05.06.2026.

Головуючий суддя	Рим Т. Я. 	
Судді	Манюк П. Т. 	
 	Прядко О. В.