Справа № 638/8429/26
н/п 2-о/638/247/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 року   	м. Харків	

Шевченківський районний суд міста Харкова
у складі головуючого судді Заварзи Т. В.,
за участю секретаря судового засідання Голохи С. О.,
заявниці ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті в порядку статті 317 Цивільного процесуального кодексу України,
ВСТАНОВИВ:
21 квітня 2026 року до суду надійшла заява від ОСОБА_1 про встановлення факту смерті в порядку статті 317 Цивільного процесуального кодексу України, у якій заявниця просить встановити факт смерті своєї бабусі ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Чехов Московської області (рф).
У своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що вона є спадкоємицею за заповітом від 25.06.2019 року після смерті ОСОБА_2 . Померла була вимушена виїхати з України у 2022 році через збройну агресію РФ до Республіки Болгарії. Через похилий вік та потребу в медичному догляді вона була перевезена родичами транзитом через Туреччину до міста Чехов Московської області, де і померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 92 роки. Заявниця вказує, що встановлення факту смерті необхідно їй для реалізації спадкових прав та державної реєстрації смерті у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».
24 квітня 2026 року до суду від заявниці надійшли додаткові пояснення у справі, до яких були долучені електронні копії документів.
Розгляд справи було призначено на 27 квітня 2026 року. 
У судове засідання заявниця з`явилася, підтримала вимоги, викладені в заяві, надала суду оригінал заповіту від 25.06.2019, копія якого міститься в матеріалах справи.
Суд, розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, встановив наступне.
ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Москалівка, Жмерінського району, Вінницької області, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 . 
Заявниця зазначила, що оригінал паспорту ОСОБА_2 у неї відсутній.
Суду також надано копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера НОМЕР_2 ОСОБА_2 . 
Відповідно до свідоцтва про народження № НОМЕР_3 , виданого 24 січня 1979 року, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , місцем реєстрації зазначено Лєньковську сільську раду Благовєщенського района Алтайського краю, батьком ОСОБА_1 зазначено ОСОБА_3 .
Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_4 , виданого 14 серпня 1956 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації Миргородський районний ЗАГС Полтавської області, матір`ю ОСОБА_3 зазначено ОСОБА_2 , національність "українка".
Відповідно до копії заповіту, складеного у м. Першотравенськ Дніпропетровської області 25 червня 2019 року, посвідчений нотаріусом Першотравневого міського нотаріального округу Баден А. Є., зареєстрований в реєстрі за № 786, ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіла все своє майно ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Суду також надані копії сторінок закордонного паспорта ОСОБА_2 з відмітками про перетин кордонів Румунії, Туреччини та РФ у 2022 році.
До заяви додано копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 09 лютого 2026 року органом МКУ «БФЦ муніципального округу Чехов» (рф), з нотаріально засвідченим перекладом, відповідно до якої ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . У копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 у графі "громадянство" стоїть прочерк, у графі "місце народження" стоїть прочерк.
Відповідно до довідки про смерть № С-00233 від 09 лютого 2026 року ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у російській федерації, московська область, м. чехов. У графі "громадянство" стоїть прочерк, у графі "національність" стоїть прочерк.
Суд, повно та всебічно дослідивши усі обставини справи, приходить до наступних висновків.
У частинах третій - четвертій статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.
Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545.
Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину.
Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦСу можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, укладеної між державами-членами СНД (зокрема, Україною і російською федерацією) та ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
Разом із тим 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року».
Відповідно до цього Закону дію Конвенції було зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь.
Це означає, що дія цієї Конвенції, у тому числі і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених лише у двох країнах (російська федерація та республіка білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення.
Разом з тим з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаазі. Відповідно до Закону України від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІ «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів» Конвенція набрала чинності для України з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з російською федерації і республікою білорусь.
Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінет Міністрів України врегулював питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.
Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Із матеріалів справи вбачається, що бабця заявниці ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 на території російської федерації, Московська область, м. Чехов, що зафіксовано відповідним державним органом іноземної держави - 09 лютого 2026 року складено запис акта про смерть № 170269505004900232007 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 .
Водночас, Законом України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», який набрав чинності 23 грудня 2022 року, зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дію Конвенції від 22 січня 1993 року.
За цієї обставини із дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (стаття 4), /підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаазі, яка залишається чинною у відносинах України з росією і білоруссю/.
Така позиція підтверджується висновком Верховного суду, викладеного у постанові від 15 липня 2025 року по справі № 307/3991/23.
Відтак, встановивши що свідоцтво про смерть ОСОБА_2 видане на підставі законодавства іноземної держави, підстав для повторного встановлення факту смерті, немає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 315-317, 319 Цивільного процесуального кодексу України, суд 

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті ОСОБА_2 на території російської федерації .
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи: заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено та підписано 01.05.2026.

    Суддя 	    Тетяна ЗАВАРЗА