ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/2598/25 Головуючий суддя І інстанції ХАРАБАДЗЕ К. Ш.
Провадження № 22-ц/818/288/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, пов`язаних із застосуванням Закону України «Про захист прав споживачів»
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2026 року     м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії  Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 червня 2025 року, у справі № 629/2598/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» про припинення неправомірних дій банку та захист прав споживача фінансових послуг,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом про припинення дій, що здійснені із використанням нечесної підприємницької практики. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що між позивачем та АТ "ПУМБ" було укладено кредитний договір. У зв`язку з виниклими фінансовими труднощами позивач не мав можливості здійснювати платежі в повному обсязі, проте регулярно сплачував посильні суми для погашення заборгованості. Банк передав справу приватному виконавцю, внаслідок чого було відкрито виконавче провадження № 67981097. На даний час позивач регулярно здійснює платежі в рамках виконавчого провадження. 
Представники банку здійснюють неправомірні дії: регулярно дзвінять з вимогами додаткових платежів; вимагають здійснювати подвійні платежі (і банку, і по виконавчому провадженню); надають недостовірну інформацію щодо суми заборгованості; здійснюють запис телефонних розмов без згоди позивача, що порушує ст. 31 Конституції України та ст. 32 ЗУ "Про інформацію"; припиняють розмову, коли позивач, згідно з чинним законодавством, повідомляє про намір здійснити запис розмови; систематично турбують колишню дружину позивача - ОСОБА_2 , яка не є поручителем за кредитним договором та не має жодного відношення до даної заборгованості, чим порушують її права та норми законодавства про захист персональних даних. 
На підставі вищевикладеного, просить зобов`язати АТ "ПУМБ" припинити неправомірні дії щодо вимог подвійної оплати заборгованості; надати актуальну та достовірну інформацію про стан заборгованості з урахуванням усіх здійснених платежів у рамках виконавчого провадження; припинити здійснення несанкціонованого запису телефонних розмов; заборонити АТ "ПУМБ" здійснювати дзвінки з вимогами додаткових платежів поза межами виконавчого провадження; здійснювати будь-які контакти з колишньою дружиною позивача та іншими особами, які не є стороною кредитного договору.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та задовольнити позов.
Скарга мотивована тим, що незважаючи на відкрите виконавче провадження та внесення регулярних платежів представники АТ «ПУМБ» вимагають подвійну оплату одночасно банку и по виконавчому провадженню, нараховують незаконні пені та штрафи після відкриття виконавчого провадження, надають недостовірну інформацію про суму заборгованості при телефонних дзвінках, здійснюють несанкціонований запис телефонних розмов без його згоди, турбують його колишню дружину, яка не є поручителем за кредитним договором.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду відповідає.
Відмовляючи у задоволенні заяву суд своє рішення мотивував тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, що підтверджують заявлені ним вимоги, і у суду немає правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про припинення неправомірних дій банку та захист прав споживача фінансових послуг.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.
Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика - це будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.
Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Нечесна підприємницька практика забороняється. Перелік форм нечесної підприємницької практики не є вичерпним (частина 1 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Згідно з пунктом 10 частини 2 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про права споживача, у тому числі право відмовитися від продукції (для відповідних видів товарів, робіт і послуг), право на заміну продукції або відшкодування збитків.
Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Підприємницька практика, яка істотно спотворює або може істотно спотворити економічну поведінку лише чітко визначеної (окремої) групи споживачів, особливо вразливих до такої діяльності через їх розумові або фізичні вади, вік чи довірливість, у разі якщо продавець мав об`єктивну можливість передбачити їх поведінку та особливості, має оцінюватися з точки зору середньостатистичного представника такої групи, а також з урахуванням припущення, що, зважаючи на викладені обставини, можливість здійснити свідомий і компетентний вибір відсутня і споживач помиляється при вчиненні правочину щодо обставин, які мають істотне значення. Зазначені умови не стосуються законної рекламної діяльності, у тому числі створення заяв або виразів, які не можуть бути сприйняті буквально.
Відповідно до частини 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності (частина 1 статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину.
За частиною 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною 1 та 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Принцип змагальності, ст. 12 ЦПК України, забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Судом встановлено, що в обґрунтування позову позивач подав документи: копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.12.2021, копію заяви про примусове виконання рішення, копію заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, копію виконавчого напису від 02.12.2021, копію конверту, копію фіскальних чеків від 31.12.2024, 10.07.2024, 24.03.2025, 05.01.2024, 08.05.2024, 15.06.2024, 08.05.2024, 09.02.2024, 11.11.2024, 05.01.2024, 24.08.2024, 16.09.2024, 10.10.2024, копії квитанцій від 07.12.2023, 03.10.2023, 04.11.2023, 19.09.2023, 18.08.2023, копію паспорту, копію реєстраційного номеру облікової картки платників податків, копію посвідчення серія НОМЕР_1 , копію свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , копію консультативного висновку № 2039 Національного інституту серцево-судинної хірургії ім. М.М.Амосова, копію ультразвукового обстеження серця від 19.09.2017, 26.12.2017, копію консультативного висновку № 65532 Інституту загальної та невідкладної хірургії ім. В.ЛТ.Зайцева, копію довідки № 01 від 05.01.2019 ДП «Харківський автомобільний завод», копію довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку, копію довідки про реєстрацію місця проживання особи, копію консультаційного висновку спеціаліста № 3328 Обласного дитячого кардіологічного центру, копію довідки № 18 від 04.01.2017 Управляння праці та соціального захисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради, копії витягів з наказу командира військової польової пошти НОМЕР_3 № 176 від 06.11.2014, № 101 від 11.08.2014, № 126 від 09.09.2014, № 150 від 06.10.2014, № 90 від 16.04.2015, № 62 від 18.03.2015, № 177 від 24.07.2015, копії довідок військової польової пошти НОМЕР_3 № 3949 від 28.05.2015, № 228 від 15.01.2016, копію витягу із наказу керівника сектору «Б» № 23 від 13.08.2014, № 33 від 02.02.2015, копію довідки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.07.2017, копію військового квитка серія НОМЕР_4 , копію ухвали про відкриття апеляційного провадження від 05.06.2023 Дніпровського апеляційного суду.
З виконавчого напису № 45101 вчиненого 02.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вбачається, що з ОСОБА_1 на користь АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 1001736975901 від 19.11.2020 за період з 21.03.2021 по 20.10.2021.
Разом з тим, згадані документи не містять інформації про вчинення АТ «ПУМБ» нечесної підприємницької практики, наявності умислу в діях відповідача щодо введення позивача в оману, або інших фактів, які можливо розцінити як нечесна підприємницька практика, на чому наполягає апелянт у доводах своєї скарги.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з його недоведеністю.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 29 квітня 2026 року.
Головуючий    В.Б. Яцина.

Судді колегії                    Ю.М. Мальований    
О.Ю. Тичкова.