ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року 
м. Київ

справа №320/18055/24
адміністративне провадження №К/990/16440/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Кашпур О.В.,
суддів - Соколова В.М., Уханенка С.А.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до члена Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів ОСОБА_2 про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року, постановлену суддею Щавінським В.Р., і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2025 року, прийняту в складі колегії суддів: судді-доповідача Єгорової Н.М., суддів: Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,
У С Т А Н О В И В : 
І. Короткий зміст позовних вимог і оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
1. У квітні 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до члена Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів ОСОБА_2 (далі - член Комісії ОСОБА_2 ), у якому просив: 
- визнати протиправним рішення члена Комісії ОСОБА_2 від 17 квітня 2024 року про відмову у відкритті дисциплінарного провадження за дисциплінарною скаргою ОСОБА_1 від 09 квітня 2024 року на прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_3.; 
- скасувати рішення члена Комісії ОСОБА_2 від 17 квітня 2024 року про відмову у відкритті дисциплінарного провадження за дисциплінарною скаргою ОСОБА_1 від 09 квітня 2024 року на прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_3.; 
- зобов`язати члена Комісії ОСОБА_2 відкрити дисциплінарне провадження за дисциплінарною скаргою ОСОБА_1 від 09 квітня 2024 року на прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_3.
2. Київський окружний адміністративний суд ухвалою від 28 травня 2024 року відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
3. Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 19 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року - без змін.
ІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги
4. ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2025 року і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
У касаційній скарзі, посилаючись на статті 3, 6, 8, 17, 19, 22, 24, 55, 64, 75, 92, 124, 125, 129-1, 131-1, 147, 151-2 Конституції України, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), статтю 1 Протоколу №12 до Конвенції, статті 2, 5, 19, 43, 44, 45, 46, 48, 49, 50, 51, 77 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII), статті 2, 4, 5, 6, 7, 19, 122, 242 КАС України, Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року №6-зп, від 25 грудня 1997 року №9-зп, від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004, від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011, рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), статті 161, 382 Кримінального кодексу України (далі - КК України), скаржник зазначив, що оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції є незаконними і необґрунтованими, такими, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Стверджує, що саме позивач, а не суд, вирішує, які інтереси позивач має чи немає, і суди попередніх інстанцій порушили суть права позивача на доступ до суду.
При цьому висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2018 року в справі №9901/609/18, від 18 грудня 2018 року в справі №9901/737/18, від 18 вересня 2019 року в справі №9901/414/19, а також від 22 березня 2018 року в справі №800/559/17, від 03 квітня 2018 року в справі №9901/152/18, від 30 травня 2018 року в справі №9901/497/18, від 14 вересня 2023 року в справі №990/73/23, які, зокрема, враховані судами у цій справі, на переконання скаржника, не можуть бути застосовані, оскільки такі висновки суперечать статтям 3, 8, 17, 24, 55, 64, 125, 151-2 Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року №6-зп, від 25 грудня 1997 року №9-зп, від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004, від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011, Закону №1697-VII, статтям 2, 4, 5, 19, 122 КАС України, пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Протоколу №12 до Конвенції. 
ІІІ. Рух справи у суді касаційної інстанції
5. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Кашпур О.В., суддів: Соколова В.М., Уханенка С.А. ухвалою від 12 травня 2025 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою. 
6. Комісією подано відзив на касаційну скаргу із проханням залишити її без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2025 року - без змін.
7. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. від 10 червня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами з 11 червня 2026 року. 
ІV. Стислий виклад обставин справи, установлених судами 
8. Рішенням члена Комісії ОСОБА_2 від 17 квітня 2024 року відмовлено у відкритті дисциплінарного провадження за дисциплінарною скаргою ОСОБА_1 від 09 квітня 2024 року стосовно прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_3. Це рішення обґрунтовано тим, що дисциплінарна скарга ОСОБА_1 не містить конкретних відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку, вчиненого прокурором ОСОБА_3.
9. Уважаючи рішення члена Комісії ОСОБА_2 від 17 квітня 2024 року протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом. 
V. Позиція Верховного Суду
10. Підставою для відкриття касаційного провадження у справі №320/18055/24 стало оскарження судових рішень, зазначених у частині другій статті 328 КАС України, і посилання скаржника на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.
11. Надаючи оцінку обґрунтованості касаційної скарги і оскаржуваним ухвалі Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року та постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2025 року, Верховний Суд, з урахуванням приписів статті 341 КАС України, виходить із таких міркувань.
12. Однією із закріплених у статті 6 Конвенції гарантій справедливого судочинства є доступ до суду, що передбачає можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав.
13. Забезпечення вказаного права в національному законодавстві випливає з положень Конституції України, у частині другій статті 55 якої закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
14. Згідно із частиною третьою статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
15. Завданням адміністративного судочинства, у силу частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
16. За приписами частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, визначеним у цій статті.
17. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
18. Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.
19. Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон №1697-VII, у частині першій статті 43 якого окреслено підстави для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження.
20. Відповідно до статті 44 Закону №1697-VII дисциплінарне провадження здійснюється відповідним органом.
21. У частині першій статті 45 Закону №1697-VII визначено, що дисциплінарне провадження - це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку. Рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК України). Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.
22. Згідно із частиною другою статті 45 Закону №1697-VII право на звернення до відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти. Рекомендований зразок дисциплінарної скарги розміщується на вебсайті Офісу Генерального прокурора.
23. Відповідно до частини першої статті 50 Закону №1697-VII прокурор може оскаржити рішення, прийняте за результатами дисциплінарного провадження, до адміністративного суду або до Вищої ради правосуддя протягом одного місяця з дня вручення йому чи отримання ним поштою копії рішення.
24. Приписами частин першої та третьої статті 73 Закону №1697-VII визначено, що органом, що здійснює дисциплінарне провадження, є Комісія, яка є колегіальним органом, що відповідно до повноважень, передбачених цим Законом, визначає рівень фахової підготовки осіб, які виявили намір зайняти посаду прокурора, та вирішує питання щодо дисциплінарної відповідальності прокурорів, переведення та звільнення прокурорів з посади. Порядок роботи відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, визначається положенням, прийнятим всеукраїнською конференцією прокурорів.
25. Як убачається з матеріалів цієї справи, ОСОБА_1  скористався правом звернутися до Комісії з дисциплінарною скаргою, вважаючи, що дії прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_3 містять ознаки дисциплінарного проступку.
26. Частиною другою статті 46 Закону №1697-VII передбачено, що член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, своїм вмотивованим рішенням відмовляє у відкритті дисциплінарного провадження, якщо: 1) дисциплінарна скарга не містить конкретних відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку прокурора; 2) дисциплінарна скарга є анонімною; 3) дисциплінарна скарга подана з підстав, не визначених статтею 43 цього Закону; 4) з прокурором, стосовно якого надійшла дисциплінарна скарга, припинено правовідносини у випадках, передбачених статтею 51 цього Закону; 5) дисциплінарний проступок, про який зазначено у дисциплінарній скарзі, вже був предметом перевірки і щодо нього відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження, прийняла рішення, яке не скасовано в установленому законом порядку.
27. Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року прийнято Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (пізніше зі змінами - Положення про порядок роботи відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, далі - Положення - у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення), яке регулює процедуру здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів та інших повноважень, визначених Законом №1697-VII, у пункті 98 якого окреслено, що рішення про відкриття дисциплінарного провадження або про відмову в його відкритті приймаються членом органу в строк, який не перевищує десяти робочих днів із дня реєстрації дисциплінарної скарги. Копії такого рішення та дисциплінарної скарги протягом трьох днів із дня його прийняття надсилаються прокурору, стосовно якого воно прийняте, поштою або засобами електронного зв`язку. У цей же строк і в такому ж порядку копія рішення надсилається особі, яка подала дисциплінарну скаргу, та керівнику органу прокуратури, уповноваженому приймати рішення про звільнення прокурора з посади, з роз`ясненням того, що прокурор не може бути звільнений за власним бажанням до завершення дисциплінарного провадження.
28. Член Комісії ОСОБА_2 рішенням від 17 квітня 2024 року №277дс-24 відмовив у відкритті дисциплінарного провадження за дисциплінарною скаргою ОСОБА_1 від 09 квітня 2024 року стосовно прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_3 , оскільки дисциплінарна скарга ОСОБА_1 не містила конкретних відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку, вчиненого прокурором ОСОБА_3 . Копію цього рішення надіслано позивачеві. 
29. Пунктом 130 Положення передбачено, що рішення, дії або бездіяльність органу можуть бути оскаржені до суду у випадках і порядку, встановлених законом. Рішення, прийняте за результатами дисциплінарного провадження, може бути оскаржено прокурором до суду або до Вищої ради правосуддя протягом одного місяця з дня вручення йому чи отримання ним поштою копії рішення.
30. Водночас за приписами частини десятої статті 78 Закону №1697-VII особа, яка подала дисциплінарну скаргу про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, має право оскаржити рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, до Вищої ради правосуддя за наявності дозволу відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, на таке оскарження.
31. Тож аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що оскарженню, зокрема, у судовому порядку підлягають ті рішення Комісії, які прийняті за результатами дисциплінарного провадження, і право на таке оскарження має прокурор (стосовно якого подано дисциплінарну скаргу) як суб`єкт цього дисциплінарного провадження. Особи, за дисциплінарними скаргами яких Комісія приймає рішення у визначеному Законом №1697-VII і Положенням порядку, не наділені правом на оскарження до суду рішень Комісії про відмову у відкритті дисциплінарного провадження.
32. Згідно із пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
33. Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).
34. Верховний Суд не приймає аргументів ОСОБА_1 щодо порушення його права, а також про належний спосіб захисту. 
35. Право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте або яке безпосередньо стосується прав, свобод та інтересів цієї особи.
36. Обраний позивачем спосіб захисту - оскарження рішення члена Комісії про відмову у відкритті дисциплінарного провадження стосовно прокурора, який, на думку позивача, вчинив дисциплінарний проступок (зокрема, порушив вимоги КПК України), жодним чином позитивно не вплине на хід досудового розслідування у кримінальному провадженні та не відновить права позивача, які він уважає порушеними. 
37. Окрім того, саме рішення члена Комісії, хоч його і прийнято у зв`язку з дисциплінарною скаргою заявника, не створює для позивача юридичних прав та/чи обов`язків, а, з огляду на завдання дисциплінарного провадження і правовий статус Комісії у цих правовідносинах, рішення цього органу не може порушувати особистих прав та/або інтересів заявника.
38. Тотожні висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах, зокрема, від 13 березня 2018 року в справі №800/554/17, від 22 березня 2018 року в справі №800/559/17, від 03 квітня 2018 року в справі №9901/152/18, від 24 квітня 2018 року в справі №800/435/17, від 12 вересня 2018 року в справі №9901/555/18, від 11 грудня 2018 року в справі №9901/609/18, від 18 грудня 2018 року в справі №9901/737/18, від 18 вересня 2019 року в справі №9901/414/19, а також Верховним Судом у постановах, зокрема, від 31 липня 2025 року в справі №320/31093/24, від 19 березня 2026 року в справі №320/7766/24, від 14 травня 2026 року в справі №320/50680/24, від 21 травня 2026 року в справі №320/54630/24, відступати від яких немає правових підстав. 
39. Твердження скаржника щодо незаконності відповідної правової позиції Великої Палати Верховного Суду не свідчить про наявність підстав для її ігнорування судами першої, апеляційної чи касаційної інстанцій. Суди враховують висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.
40. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 березня 2023 року в справі №9901/41/21 сформулювала висновок, відповідно до якого позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права та інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване в законах України право на належний судовий захист прав та інтересів особи передбачає можливість звернення до суду лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Таке порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
41. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. При цьому поняття «позов, який не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» необхідно тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду, на що неодноразово вказувала Велика Палата Верховного Суду. 
42. За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України. При цьому, оскільки спір, щодо розв`язання якого звернувся позивач, не може розглядатися судами, то суд першої інстанції правильно не роз`яснював, до юрисдикції якого суду належить його вирішення.
43. Щодо доводів касаційної скарги, що норми Конституції України гарантують звернення до суду, то необхідно звернути увагу на те, що відповідно до висновків ЄСПЛ, право на справедливий суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним, воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.
44. Відсутність регламентації в національному законодавстві права на оскарження рішень про відмову у відкритті дисциплінарного провадження стосовно прокурора є розумним обмеженням у процедурі дисциплінарної відповідальності прокурора, покликаним не перевантажувати судову систему за умови, якщо чинне законодавство передбачає конкретні способи захисту прав та інтересів зацікавленої особи.
45. Як уже зазначалося, особа, яка подала дисциплінарну скаргу про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, має право оскаржити рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, до Вищої ради правосуддя за наявності дозволу відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, на таке оскарження (частина десята статті 78 Закону №1697-VІІ).
46. Окрім того, у випадку невиконання чи неналежного виконання прокурором процесуальних обов`язків у КПК України встановлено порядок оскарження такої бездіяльності (дій, рішень) до слідчого судді (пункт 17 частини першої статті 7, статті 24, 303-307 КПК України), а у разі невиконання чинного судового рішення останнього передбачено кримінальну відповідальність (стаття 382 КК України). Указане повністю відповідає вимогам Рекомендації Rec (2000) 19 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо ролі прокуратури в системі кримінального правосуддя, ухваленої на 724 засіданні заступників міністрів 06 жовтня 2000 року, а також Рекомендації №R (85) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо положення потерпілого в рамках кримінального права і кримінального процесу, ухваленої на 387 засіданні заступників міністрів 28 червня 1985 року, оскільки передбачає підвищену відповідальність прокурора за невиконання його обов`язків.
47. Таким чином, не можна погодитися з доводами скаржника про те, що суд обмежив його право на доступ до суду. Висновок судів попередніх інстанцій про відмову у відкритті провадження у справі зумовлений не небажанням суду з будь-яких причин розглядати позовні вимоги ОСОБА_1 , а недотриманням установлених законом порядку та умов звернення до суду за захистом порушеного права.
48. Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав уважати, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій з порушенням норм матеріального і процесуального права.
49. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
50. З огляду на зазначене та приписи статті 350 КАС України, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуваних ухвали Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2025 року в справі №320/18055/24 - без змін.
VІ. Судові витрати
51. Підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2025 року в справі №320/18055/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий: О. В. Кашпур 
Судді: В. М. Соколов
С. А. Уханенко