печерський районний суд міста києва

Справа № 757/37858/25-ц 
пр. № 2-4892/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Литвинової І. В.,
за участю секретаря судового засідання - Когут Н. В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідачаТОВ "ФК "А-ФІНАНС" - Могили І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "А-Фінанс", ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

УСТАНОВИВ:
І. Позиція сторін у справі.
У серпні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить солідарно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «А-Фінанс» та ОСОБА_2 556 712,00 грн, з яких 331 736,00 грн - вартість автомобіля; 58 271,00 грн - інфляційне збільшення; 111 137,00 грн - проценти (ст. 536 ЦК України); 55 568,00 грн - проценти по ст. 536 ЦК України; судовий збір у розмірі 5568, 00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 09 травня 2024 року він видав ОСОБА_2 довіреність на продаж належного йому легкового автомобіля Volkswagen Passat 2014 року випуску (VIN: НОМЕР_1 , державний номер: НОМЕР_2 ).
10 травня 2024 року ОСОБА_2 , діючи на підставі вказаної довіреності, продала автомобіль ТОВ «ФК «А-Фінанс».
Позивач вказує, що після продажу автомобіля ОСОБА_2 не повідомила його про виконання доручення, не надала звіт, не передала отримані кошти, припинила з ним будь-яке спілкування та почала ухилятися від контактів.
Таким чином, на думку позивача, відповідачі безпідставно заволоділи грошовими коштами, отриманими від продажу його майна, у зв`язку з чим зобов`язані солідарно повернути вартість автомобіля у розмірі 331 735, 28 грн, а також сплатити передбачені законом штрафні санкції за неправомірне користування чужими коштами.
З урахуванням викладеного, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Представник ТОВ «ФК «А-Фінанс» у відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що повністю та належним чином виконав свої зобов`язання за договором купівлі-продажу автомобіля Volkswagen Passat від 10 травня 2024 року. Відповідач вказує, що оплату в сумі 331 735,28 грн було здійснено в повному обсязі на рахунок представника позивача ОСОБА_2 , яка діяла на підставі нотаріальної довіреності від позивача ОСОБА_1 . Таким чином, відповідач вважає, що свої зобов`язання як покупця він виконав, а спірні правовідносини виникли не між ним та позивачем, а між позивачем та його представником ОСОБА_2 , яка не перерахувала йому отримані кошти. Відповідач наголошує на відсутності будь-якого прострочення з його боку, у зв`язку з чим вимоги про стягнення страхового відшкодування, інфляційних втрат та трьох процентів річних є безпідставними і не підлягають задоволенню.
Відповідач ОСОБА_2 своїм правом на подачу відзиву не скористалася.
ІІ. Процесуальні дії і рішення.
08 серпня 2025 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
12 серпня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
01 жовтня 2025 року засобами поштового зв`язку від представника відповідача ТОВ «ФК «А-Фінанс» надійшов відзив на позовну заяву.
19 листопада 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.
Представник відповідача ТОВ «ФК "А-ФІНАНС» Могила І.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином, заяв/клопотань стосовно розгляду справи по суті не надходило, своїм правом на подачу відзиву не скористалася.
Суд, заслухавши доводи позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, врахувавши доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.
ІІІ. Фактичні обставини справи.
09 травня 2024 року позивач ОСОБА_1 надав довіреність, якою уповноважив відповідача ОСОБА_2 бути його представником в установах та організаціях з питань зняття з обліку, продажу за ціну та на умовах за своїм розсудом належного йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 7441 07 червня 2023 року автомобіля марки Volkswagen модель Passat, випуску 2014 року, ідентифікаційний номер транспортного засобу/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип загальний легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованого ТСЦ 7441 07 червня 2023 року. Також, даною довіреністю повіреному було надано певний перелік прав. Строк дії довіреності становить один місяць. Довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Скрипкою О.О. /а.с. 20-21/.
10 травня 2024 року між ТОВ «ФК «А-Фінанс» (покупець) та фізичною особою ОСОБА_1 , від імені якого діяла ОСОБА_2 (продавець) уклали Договір купівлі-продажу, згідно якого продавець зобов`язується передати у власність покупця товар, автомобіль марки Volkswagen модель Passat, випуску 2014 року, ідентифікаційний номер транспортного засобу/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип загальний легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_4 , а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити його вартість у порядку і на умовах, визначених цим договором /а.с. 17-18/.
Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Договору, за домовленістю сторін ціна ТЗ становить 331 735, 28 грн. Покупець здійснює оплату у розмірі 100% ціни транспортного засобу протягом 1 банківського дня з дати отримання покупцем від продавця підтверджуючих документів про проведення реєстрації товару в органах МВС на покупця /а.с. 17/.
Згідно акту прийому-передачі до Договору купівлі-продажу від 10 травня 2024 року, продавець передав, а покупець прийняв бувший у використанні автомобіль, а саме Volkswagen модель Passat, випуску 2014 року, ідентифікаційний номер транспортного засобу/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип загальний легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_4 /а.с. 66/.
10 травня 2024 року ТОВ «ФК «А-Фінанс» здійснило оплату вартості транспортного засобу у розмірі 331 735, 28 грн безготівковим способом, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок, вказаний представником продавця у договорі купівлі-продажу, згідно якого вбачається, що отримувачем вказаних коштів є ОСОБА_2 та підтверджується платіжною інструкцією від 10 травня 2024 року за № 1470 /а.с. 19/.
10 травня 2024 року ТОВ «ФК «А-Фінанс» зареєструвало право власності на транспортний засіб, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , виданого ТСЦ 7441 /а.с. 25/.
Згідно висновку щодо ринкової вартості КТЗ № 82/07-25, складеного СОД ФОП ОСОБА_3 від 22 липня 2025 року, ринкова вартість автомобіля марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , становить 396 159, 60 грн /а.с. 27-47/.
Згідно розрахунку наданого позивачем, сума заборгованості становить 556 712, 00 грн., з яких: 331 736, 00 грн - сума основного боргу; 58 271,00 грн - інфляційне збільшення; 111 137, 00 грн - проценти по ст. 526 ЦК України; 55 568, 00 грн - проценти по ст. 536 ЦК України.
ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.
За змістом ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
Відповідно до ч.3 вказаної статті представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Як зазначено в ч.1 ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.
Відповідно до ч. 3 цієї статті довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1004 ЦК України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.
Згідно з правилами ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомити довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.
Вказана стаття має імперативний характер, тому, обов`язки повіреного є такими, що встановлені безпосередньо законом. 
Повірений зобов`язаний негайно передати все одержане за договором довірителеві. У зв`язку з тим, що правочин, вчинений повіреним, створює правові наслідки саме для довірителя, йому ж на праві власності належатиме майно, яке повірений одержить у зв`язку з виконанням договору. Тому, повірений зобов`язаний негайно передати таке майно власникові, а у разі невиконання цього обов`язку повинен нести відповідальність за спричинену матеріальну шкоду.
Отже, повноваження повіреного щодо юридичних дій з укладення цивільно-правових угод, предметом яких був транспортний засіб, чітко визначалися наданою довіреністю.
Таким чином, законодавством чітко визначено дії повіреного по закінченню виконання договору доручення, зокрема, негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.
Судом встановлено, що зі змісту зазначеної довіреності, виданої позивачем вбачається, що останній уповноважив ОСОБА_2 серед іншого, представляти інтереси з питань продажу за ціну та на умовах за своїм розсудом належного йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 7441 07 червня 2023 року автомобіля марки Volkswagen модель Passat, випуску 2014 року, ідентифікаційний номер транспортного засобу/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 .
Однак довіритель не надавав права на розпорядження на свій розсуд коштами, отриманими від продажу нерухомого майна.
Зокрема, доказів отримання ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу належних йому коштів в сумі 331 736, 00 грн матеріали справи не містять.
Отже, у відповідача ОСОБА_2 перед позивачем з моменту продажу транспортного засобу виникло зобов`язання щодо передачі довірителеві коштів, отриманих на виконання доручення.
Згідно до вимог ст. 525, 526, 530, 623 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до чинного законодавства, одностороння відмова від зобов`язань не допускається. Кредитор має право вимагати виконання зобов`язання в будь-який час, а боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати задані цим збитки.
У відповідності до ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, а саме відшкодування винною стороною збитків.
Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З урахуванням вищенаведеного, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Як вбачається, відповідач ОСОБА_2 , діючи на підставі нотаріально посвідченої довіреності, була належним чином уповноважена позивачем на укладення договору купівлі-продажу автомобіля та отримання коштів від покупця. Отримавши від ТОВ «ФК «А-Фінанс» грошові кошти в сумі 331 736,00 грн як представник позивача, вона зобов`язана була передати їх довірителю. Однак ОСОБА_2 цього не зробила, чим порушила вимоги статей 239, 242 ЦК України щодо обов`язків представника за довіреністю.
За таких обставин саме ОСОБА_2 є належним відповідачем у справі. Її неналежне виконання повноважень за довіреністю призвело до неправомірного заволодіння чужими грошовими коштами, у зв`язку з чим з неї на користь позивача підлягають стягненню основна сума боргу, інфляційне збільшення, проценти за прострочення виконання зобов`язання у розмірах, передбачених розрахунками позивача, які не були ніяким чином спростовані відповідачем, а відтак суд визнає належними та допустимими доказами у справі. 
Крім того, вбачається, що позивач просив стягнути з відповідачів проценти за користування чужими грошовими коштами.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність.
Водночас суд вважає за належне відмовити у задоволенні вимог про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами в порядку статті 536 ЦК України, оскільки позивач не довів, що відповідач ОСОБА_2 чи ТОВ «ФК «А-Фінанс» фактично використовували спірні кошти у своїй діяльності, з метою отримання прибутку.
Разом з тим, суд відмовляє у позові до ТОВ «ФК «А-Фінанс», оскільки Товариство повністю виконало свої зобов`язання за договором купівлі-продажу, перерахувавши всю суму уповноваженому представнику продавця ОСОБА_2 . Після здійснення платежу покупець припинив будь-яке користування коштами позивача, а тому не може нести відповідальність за подальші дії його представника. Таким чином, суд погоджується з доводами сторони відповідача ТОВ «ФК «А-Фінанс», що спірні правовідносини виникли виключно між позивачем та його представником за довіреністю.
Виходячи з викладеного суд вважає, що з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі 331 736, 00 грн., інфляційне збільшення у розмірі 58 271, 00 грн. та проценти, нараховані в порядку ст. 625 ЦК України у розмірі 111 137, 00 грн.
V. Розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову (90%), то з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5011, 20 грн.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).
На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "А-Фінанс", ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_2 ) суму основного боргу у розмірі 331 736, 00 грн., інфляційне збільшення у розмірі 58 271, 00 грн., проценти у розмірі 111 137, 00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 5011, 20 грн.
В іншій частині позову - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. 

Суддя І. В. Литвинова