ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 травня 2026 року справа №200/7465/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранс АТП-11407» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 р. у справі № 200/7465/25 (головуючий І інстанції Черникова А.О.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранс АТП-11407» до Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу Державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській, Харківській областях про визнання протиправною та скасування постанови, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу Державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській, Харківській областях, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову № 084728 від 02.09.2025 року про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранс АТП-11407» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000,00 грн.
- стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранс АТП-11407» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу на суму 5 000 грн, а загалом 7 422, 40 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів зазначає, що з відеозапису чітко вбачається, що транспортний засіб знаходиться на окремій парковці, а не на автовокзалі. Місце знаходження транспортного засобу Позивача жодним чином не ідентифіковано, саме як відповідний пункт або зупинка, визначені для посадки і висадки пасажирів на маршрутах з регулярним перевезенням. В транспортному засобі, як й поруч з ним, пасажири відсутні. Посадка, висадка, а тим більш перевезення пасажирів на транспортному засобі Позивача не доведені. Білети у водія не виявлені та не вилучені. Встановлення та стягнення плати за проїзд з окремих пасажирів Позивачем також не доведені.
Факт визнання водієм ОСОБА_1 наміру відправлення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє Відповідача від доведення правомірності свого рішення.
Суд першої інстанції не звернув уваги на невідповідність фотографії наявному в матеріалах справи вищевказаного відеозапису, з якого чітко вбачається, що транспортний засіб знаходиться на окремій парковці, а не на платформі автостанції для здійснення посадки пасажирів. При цьому вказаний транспортний засіб як з моменту початку здійснення рейдової перевірки, так і після її завершення та складання акту, залишається в цьому ж місці, що узгоджується із фотографією передньої частини транспортного засобу.
Жодним доказом не доведене, що транспортний засіб Позивача знаходиться у пункті або на зупинці, визначеній для посадки і висадки пасажирів на маршрутах з регулярним перевезенням, що встановлюється та стягується плата за проїзд з окремих пасажирів, що здійснюється посадка та висадка пасажирів, та здійснюється перевезення пасажирів.
Відповідач-1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що на підставі направлення на перевірку Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області № ОНР 000710 від 21.07.2025, 22.07.2025 співробітниками Відділу проводилась рейдова перевірка за адресою: проспект Соборний, 10, АС-1, м. Запоріжжя.
Зокрема, був перевірений транспортний засіб марки АТ. А 209, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .
За наслідком здійсненої перевірки 22.07.2025 співробітником відділу державного нагляду (контролю) був складений акт № ОАР 020241, в якому виснувалось про виявлені порушення: ст.ст. 30, 34 ЗУ про Авт. Т-т, п. 53 Правил, затверджених ПКМУ-176-97, а саме: встановлення та стягнення плати за проїзд з окремих пасажирів, здійснення посадки і висадки пасажирів на маршрутах з регулярним перевезенням, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», абз. 3 ч. 1 перевезення пасажирів за відсутності на момент перевірки документів, визначених ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме витяг із дозволу, схема маршруту, таблиця вартості».
02.09.2025 в.о. начальника відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті Черсуновим В. на підставі акту № ОАР 020241 від 22.07.2025 відносно позивача було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 084728 про порушення ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт», за що передбачена відповідальність згідно абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», та застосовано адміністративно- господарський штраф у розмірі 17 000 грн.
Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 05 квітня 2001 року № 2344-III "Про автомобільний транспорт" (далі – Закон № 2344-III).
Відповідно до частини сьомої статті 6 Закону № 2344-ІII центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.
Згідно з абзацом першим пункту 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
За змістом частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Згідно з частиною чотирнадцятою статті 6 Закону № 2344-III, державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно з частинами сімнадцятої-двадцятої статті 6 Закону № 2344-III рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право: використовувати спеціалізовані автомобілі; використовувати спеціальне обладнання, призначене для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку; супроводжувати транспортний засіб, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також забороняти подальший рух такого транспортного засобу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів; використовувати стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; здійснювати опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.
Автомобільні перевізники, їх уповноважені особи (водії), автомобільні самозайняті перевізники, суб`єкти господарювання, які надають автостанційні послуги, мають право фіксувати процес проведення планової, позапланової або рейдової перевірки (перевірки на дорозі) засобами фото- і відеотехніки, не перешкоджаючи проведенню таких перевірок.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (надалі - Порядок № 1567).
Згідно із пунктом 14 Порядку № 1567, рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Пунктом 15 Порядку № 1567 визначено, що під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно:
наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;
додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;
додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода);
відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;
оснащення таксі справним таксометром;
відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу;
додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;
наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;
додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;
виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі);
виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму (п. 20 Порядку № 1567).
У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що встановлено пунктом 21 Порядку № 1567.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ.
В силу вимог статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів, забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Відповідно до статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Документи для регулярних пасажирських перевезень:
для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.
Документи для нерегулярних пасажирських перевезень:
для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.
Відповідно до пункту 53 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 176 від 18.02.1997 (далі – Правила), у разі здійснення нерегулярних перевезень забороняється: встановлення та стягнення плати за проїзд з окремих пасажирів, здійснення посадки та висадки пасажирів у пунктах і на зупинках, визначених для посадки і висадки пасажирів на маршрутах з регулярним перевезенням.
У відповідності до пункту 1 глави 1 розділу І Вичерпного переліку питань щодо дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, який перевіряється під час проведення рейдової перевірки посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 703 від 16.04.2025 (далі – Вичерпний перелік), посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті перевіряється наявність та надання водієм для перевірки документів, на підставі яких виконується перевезення: 1) посвідчення водія відповідної категорії; 2) реєстраційні документи на транспортний засіб; 3) схема маршруту; 4) розклад руху; 5) таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень); 6) оригінал витягу з дозволу на перевезення пасажирів на міжобласних маршрутах загального користування; 7) протокол перевірки технічного стану транспортного засобу; 8) договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; 9) при керуванні автобусом на маршруті протяжністю до 50 кілометрів включно.
Означені положення також містяться у пункті 30 Правил та у пункті 1.3 Порядку розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07.05.2010 № 278.
Відповідно до статті 34 Закону України "Про автомобільний транспорт" на позивача як на автомобільного перевізника покладається обов`язок забезпечити водіїв автобусів відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Наявність таких документів у водія автобуса під час здійснення перевезень пасажирів перевіряється органами державного нагляду (контролю) у ході рейдових перевірок відповідно до статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", пункту 15 Порядку № 1567.
Перевезення пасажирів за відсутності у водія автобуса таких документів на момент проведення перевірки становить склад господарського правопорушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Суб`єктами відповідальності є автомобільні перевізники суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.
Як встановлено матеріалами справи, відповідачем перевірено транспортний засіб марки АТ. А 209 (марка вказана у договорі, наданому водієм), державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .
В ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що він належить позивачу та використовується останнім у господарській діяльності.
На момент проведення перевірки було встановлено наступні порушення:
- встановлення та стягнення плати за проїзд з окремих пасажирів, здійснення посадки та висадки пасажирів на маршрутах з регулярним перевезенням;
- відсутність витягу з дозволу для міжобласного маршруту;
- відсутність схеми маршруту та таблиці вартості.

Щодо доводів апелянта, що з відеозапису чітко вбачається, що транспортний засіб знаходиться на окремій парковці, а не на автовокзалі. Місце знаходження транспортного засобу Позивача жодним чином не ідентифіковано, саме як відповідний пункт або зупинка, визначені для посадки і висадки пасажирів на маршрутах з регулярним перевезенням. В транспортному засобі, як й поруч з ним, пасажири відсутні. Посадка, висадка, а тим більш перевезення пасажирів на транспортному засобі Позивача не доведені. Білети у водія не виявлені та не вилучені. Встановлення та стягнення плати за проїзд з окремих пасажирів Позивачем також не доведені, суд зазначає наступне.
Відповідачем разом з відзивом на позовну заяву, долучено до матеріалів справи відеозаписи перевірки 22.07.2025.
На відеозаписі (20250722064701MEDIA_ID0669_S) перевірки тривалістю 09 хвилин 59 секунд, яке розпочинається о 06 год. 46 хв., на 01 хв. 30 сек. водій повідомляє перевіряючому, що їде до Кривого Рогу та зазначає, що здійснює «тут» посадку пасажирів, білети продаються у касі автовокзалу або через інтернет, відправлення здійснюється о 07 годині 45 хвилин.
На 03 хв. 05 сек. інспектор повідомляє, що акт буде складено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранс АТП-11407», заперечень від водія не надходило.
Окрім цього, до суду надано докази (фотографії) фіксування інспектором факту перебування транспортного засобу марки АТ. А 209, на платформі автостанції для здійснення посадки пасажирів.
Крім того, відеозаписом рейдової перевірки підтверджено обставини (факт відправлення, де продаються білети та інше) здійснення фактично регулярних пасажирських перевезень без необхідних дозвільних документів, що і зафіксовано у акті № ОАР 020241 проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 22.07.2025.
Отже, доводи апелянта, що транспортний засіб знаходиться на окремій парковці, а не на автовокзалі, місце знаходження транспортного засобу Позивача жодним чином не ідентифіковано, саме як відповідний пункт або зупинка, визначені для посадки і висадки пасажирів на маршрутах з регулярним перевезенням, посадка, висадка, а тим більш перевезення пасажирів на транспортному засобі Позивача не доведені, спростовуються матеріалами справи.
Доводи апелянта, що суд не звернув уваги на невідповідність фотографії наявному в матеріалах справи вищевказаного відеозапису, з якого чітко вбачається, що транспортний засіб знаходиться на окремій парковці, а не на платформі автостанції для здійснення посадки пасажирів, колегія суддів не приймає, оскільки знаходження транспортного засобу марки АТ. А 209, державний номерний знак НОМЕР_1 на окремій парковці, а не на платформі автостанції для здійснення посадки пасажирів відбувається вже під час спілкування з водієм, зняття показань тахографа та складання співробітником відділу державного нагляду (контролю) акту № ОАР 020241, а не як помилково вважає позивач з моменту початку здійснення рейдової перевірки. Зазначене підтверджується відеодоказами та поясненнями водія.
Колегія суддів не приймає посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі № 177/525/17, що факт визнання водієм ОСОБА_1 наміру відправлення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє Відповідача від доведення правомірності свого рішення, оскільки відповідачем, належними доказами (відеозаписи 20250722064701MEDIA_ID0669_S, 20250722065651MEDIA_ID0669_S, 20250722070651MEDIA_ID0669_S, акт від 22.07.2025 № ОАР 020241, фотодокази) підтверджено відсутність на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт".
При цьому, матеріали справи не містять доказів, що витяг із дозволу, схема маршруту, таблиця вартості надавалась перевіряючим, що свідчить про необґрунтованість доводів апелянта.
Суд зазначає, що за своєю правовою природою адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт, установлені статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", є видом адміністративно-господарських санкцій, що застосовуються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування до суб`єктів господарювання за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності (статті 216, 217, 238, 239, 241 Господарського кодексу України).
У статті 241 Господарського кодексу України визначено, що адміністративно-господарський штраф це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб`єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.
Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Таким чином, в.о. начальник відділу державного нагляду (контролю) у Луганській, Донецькій та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті, розглядаючи справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт та приймаючи спірну постанову, повно та всебічно дослідив матеріали справи, вірно кваліфікував дії позивача за абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" та правильно визначив розмір штрафу.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранс АТП-11407» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 р. у справі №200/7465/25 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 р. у справі №200/7465/25 - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 07 травня 2026 року. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко