Справа № 366/3762/25
Провадження № 2/366/445/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2026 селище Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі головуючого судді Мовчана В.В., за участю секретаря судового засідання Іванової І.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» 
до  ОСОБА_1  
про стягнення виплаченого страхового відшкодування

Представники учасників справи: не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (далі – позивач) звернулося до Іванківського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідач) про стягнення виплаченого страхового відшкодування.
Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 22 410,00 грн та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з дати подання позову до суду включно до дати ухвалення судового рішення.
Позивач зазначає, що 22.02.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі — ДТП) за участю GEELY CK, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , та SKODA OCTAVIA A5 ELEGANCE, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків.
В судовому порядку ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Таким чином було встановлено факт, що відповідач під час настання дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду у встановленому порядку на стан сп`яніння відмовився.
Цивільно-правова відповідальність відповідача як водія транспортного засобу GEELY CK, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , станом на дату настання ДТП була застрахована в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-208858641.
ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило обчислення суми належної до виплати як відшкодування позивачем шкоди третій особі за полісом страхування № EP-208858641 у зв`язку з пошкодженнями внаслідок ДТП транспортного засобу SKODA OCTAVIA A5 ELEGANCE, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 . За полісом страхування № EP-208858641 передбачено суму франшизи (за ризиком нанесення шкоди майну третіх осіб — 0,00 грн), яку було утримано з кінцевого розміру страхового відшкодування до виплати. Належний кінцевий розмір страхового відшкодування за вирахуванням франшизи до виплати склав 22 410,00 грн.
Позивач, на виконання полісу страхування № EP-208858641, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування з метою відшкодування шкоди третій особі за пошкодження транспортного засобу SKODA OCTAVIA A5 ELEGANCE, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , здійснив виплату відповідного страхового відшкодування в сумі 22 410,00 грн, що підтверджується платіжними документами, які додано до позовної заяви.
Враховуючи винність відповідача у настанні ДТП, порушення ним обов`язків, встановлених Законом № 1961-IV, а також здійснення виплати страхового відшкодування, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» отримало право звернутися до відповідача за компенсацією виплаченого страхового відшкодування в розмірі виплаченого страхового відшкодування.
Крім того, позивач вважає за необхідне заявити вимогу про стягнення з відповідача штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань, а саме: інфляційні втрати, пеню та три відсотки річних. Оскільки письмова досудова вимога до відповідача не направлялась, подання цієї позовної заяви є першим пред`явленням вимоги у розумінні ч. 2 ст. 530 ЦК України.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями було визначено головуючого суддю Мовчана В.В.
Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 02.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 15.01.2026.
15.01.2026 розгляд справи було відкладено на 11.02.2026.
11.02.2026 розгляд справи було відкладено на 12.03.2026.
12.03.2026 розгляд справи було відкладено на 08.04.2026.
08.04.2026 розгляд справи було відкладено на 30.06.2026.
У судове засідання позивач не з`явився, однак від представника позивача неодноразово надходили заяви про розгляд справи без їх участі.
Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак про причини неявки суд не повідомив, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Згідно зі статтею 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства — суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, — із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. 
З матеріалів справи вбачається, що постановою Іванківського районного суду Київської області від 24.03.2023 по справі № 366/576/23 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Як вбачається з постанови, судом було встановлено, що 22 лютого 2023 року о 10 год. 35 хв. в с. Олізарівка по вул. Шевченка, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Geely CK, державний номер НОМЕР_5 , під час руху заднім ходом не був уважним, не переконався в безпечності маневру, допустив наїзд на автомобіль марки Skoda Octavia А5, державний номер НОМЕР_6 , що стояв. В результаті ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень та спричинено матеріальні збитки.
Частина 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
Цивільно-правова відповідальність відповідача як водія транспортного засобу, державний номер НОМЕР_5 , станом на дату настання ДТП була застрахована в ТДВ «СГ «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 208858641.
Відповідно до умов Полісу ЕР № 208858641 розмір максимальної суми страхового відшкодування щодо збитку майну складає 130 000,00 грн.
Постановою Іванківського районного суду Київської області від 12.10.2023 по справі № 366/565/23 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування строком на 3 роки.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 ОСОБА_2 є власником транспортного засобу Skoda Octavia А5, державний номер НОМЕР_6 .
12.05.2023 ОСОБА_2 звернувся з заявою на виплату страхового відшкодування (шляхом безготівкового перерахування коштів за зазначеними реквізитами) у зв`язку з настанням страхового випадку 22.02.2023 за договором страхування ЕР – 208858641 від 04.05.2022, у розмірі 22 410,00 грн.
Відповідно до ремонтної калькуляції № 41782 від 13.03.2023, вартість відновлювального ремонту становить 24 901,94 грн.
Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» страховим актом № 41782/1 від 10.05.2023 зробило висновок, що подія, яка сталася 22.02.2023 о 13 год. 05 хв. в с. Олізарівка по вул. Шевченка, 27, є страховим випадком. Сума страхового відшкодування — 22 410,00 грн.
Як вбачається з платіжної інструкції від 22.05.2023 № 5683, ТДВ «СГ «Оберіг» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування згідно зі страховим актом № 41782/1 від 10.05.2023 у розмірі 22 410,00 грн.
Враховуючи, що відповідач визнаний винним у вчиненні ДТП, а позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілому, ТДВ «СГ «Оберіг» набуло право вимоги до відповідача за компенсацією виплаченого страхового відшкодування.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. 
Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону № 1961-IV, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» (тут і далі у редакції, чинній на момент страхової виплати, Закон втратив чинність 01.01.2025), цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. 
Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування — це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. 
Пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. 
Згідно зі статтею 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування — страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхова виплата — грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. 
Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. 
Згідно з статтею 3 Закону № 1961-IV метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. 
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). 
Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Статтею 22 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
Відповідно до статті 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. 
Пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. 
Відповідно до підпункту «а» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України). 
Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. 
Відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. 
Оскільки позивачем було сплачено страхове відшкодування згідно зі страховим актом № 41782/1 від 10.05.2023 у розмірі 22 410,00 грн на рахунок власника пошкодженого у ДТП транспортного засобу ОСОБА_2 , позовна вимога про стягнення з відповідача в порядку регресу страхового відшкодування підлягає задоволенню в повному обсязі.
Щодо сплати позивачу інфляційних втрат, пені та 3% річних суд зазначає таке.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).
З урахуванням встановлених обставин суд доходить висновку, що відповідача не можна вважати боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому він не повинен нести наслідки у вигляді сплати позивачу інфляційних втрат, пені та 3% річних.
Крім того, суд зазначає, що правовідносини з регресу є позадоговірними (деліктними), а стаття 625 ЦК України передбачає лише стягнення суми боргу з урахуванням інфляції та 3% річних. Пеня може бути стягнута лише у випадках, передбачених договором або законом. Оскільки між сторонами немає договору, а Закон № 1961-IV не передбачає пені для таких випадків, у цій частині позову слід відмовити.
З огляду на встановлені обставини справи та досліджені докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 22 410,00 грн.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пункту 2 частини 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 7 300,00 грн.
Визначення поняття судових витрат наведено у статті 133 Цивільного процесуального кодексу України та передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 
-розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
-розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги — домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. 
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону). 
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постановах від 04.10.2021 № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19, від 17.01.2024 у справі № 910/2158/23.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті), та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, acти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. 
Заявляючи вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, позивач надав Договір про надання професійної правничої допомоги від 16.07.2025, попередній розрахунок суми судових витрат на правову допомогу (всього 7 300,00 грн.), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВА № 1208, акт прийому-передачі наданих послуг № 41782/1 від 18.11.2025 до Договору про надання професійної правничої допомоги від 16.07.2025.
Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, що зазначені витрати є неспівмірними зі складністю справи та фактично виконаними адвокатом роботами (наданими послугами).
Слід зазначити, що дана категорія справ поширена у судовій практиці та не потребує досить поглиблених знань в галузі юриспруденції. Зважаючи на те, що представник позивача має право на заняття адвокатською діяльністю, а обсяг доказів, поданих в обґрунтування заявлених вимог, є незначним, суд вважає, що представником позивача не доведено співмірність оплати послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 3 000,00 грн, які можна вважати необхідними і неминучими для позивача, який був змушений залучити професійну допомогу адвоката. 
Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. підлягають стягненню з останнього.
Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1.Позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування – задовольнити частково.
2.Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 22 410 (двадцять дві тисячі чотириста десять) грн. 00 коп., 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору, 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
3.У іншій частині позову – відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (ідентифікаційний код 39433769, адреса: вул. Васильківська, 14, м. Київ)
Відповідач:  ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_1 )

Повний текст рішення складено 30.06.2026.

Суддя Віталій МОВЧАН