СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/7383/23
пр. № 1-кп/759/273/26 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року м.Київ
Святошинський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
номер кримінального провадження 12023100080001010, внесеного 22.02.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Грушів Миронівського району Київської області, громадянки України, з середньою освітою, офіційно не працює, одружена, пільг та утриманців не має, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима: 
вироком Святошинського районного суду м. Києва від 20.05.2022 за ч. 1 ст. 309 КК України на 1 рік обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; 
вироком Святошинського районного суду м. Києва від 16.04.2025 за ч.2 ст.309 КК України до штрафу у розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень;
вироком Святошинського районного суду м. Києва від 20.05.2025 за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.59-1 КК України; 
вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.05.2025 за ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
вироком Київського апеляційного суду від 10.09.2025 вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20.05.2025 в частині призначеного покарання скасовано та призначено покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік, на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання покарання, призначеного цим вироком, з покаранням, призначеним вироком Святошинського районного суду м. Києва від 16.04.2025, призначено остаточне покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік і штрафу у розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень, який на підставі ст.72 КК України виконувати самостійно,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
та потерпілої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні зазначене кримінальне провадження,

встановив:

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"», на всій території України введено воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжувався та діяв станом на 20.02.2023.
20.02.2023 приблизно о 21 год. 49 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні магазину « Велмарт » за адресою: м. Київ, просп. Леся Курбаса, 6-Г , під час здійснення покупок побачила мобільний телефон «Samsung S10» IMEI НОМЕР_1 та IMEI НОМЕР_2 , у якому знаходились SIM-картки мобільних операторів « Lifecell » та «Vodafone», який належав потерпілій ОСОБА_8 та був залишений останньою на полиці магазину під час здійснення покупок.
Усвідомлюючи, що вказаний мобільний телефон належить іншій особі, та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, о 21 год. 50 хв. взяла вказаний мобільний телефон з полиці магазину, після чого, оплативши обрані товари, о 21 год. 56 хв. залишила приміщення магазину та у подальшому розпорядилась викраденим майном на власний розсуд.
У подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 08 год. 09 хв. 21.02.2023, перебуваючи у невстановленому місці, ОСОБА_3 , користуючись незаконно привласненим мобільним телефоном потерпілої, намагалась отримати доступ до його вмісту.
Після цього ОСОБА_3 ввела одну із стандартних комбінацій цифрового паролю мобільного телефону, а саме « НОМЕР_9 », внаслідок чого отримала доступ до вмісту мобільного телефону потерпілої.
Отримавши доступ до телефону, ОСОБА_3 встановила, що у ньому міститься мобільний банківський застосунок АТ КБ « ПриватБанк » « Приват24 », за допомогою якого можливо здійснювати операції з банківськими рахунками потерпілої.
Після цього у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення грошових коштів потерпілої ОСОБА_8 , які знаходились на її банківському рахунку.
Реалізуючи зазначений умисел, ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, використовуючи мобільний телефон потерпілої та доступ до банківського застосунку « Приват24 », 21.02.2023 здійснила переказ грошових коштів з банківського рахунку потерпілої на власний ігровий акаунт № НОМЕР_4 на ресурсі онлайн-казино « PIN-UP ».
Як встановлено судом, переказ грошових коштів було здійснено через платіжну систему на користь ТОВ « УКР ГЕЙМ ТЕХНОЛОДЖІ » у сумі 5000 грн, внаслідок чого зазначені кошти були зараховані на ігровий акаунт, зареєстрований на ім`я ОСОБА_9 .
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала та пояснила, що у лютому 2023 року у вечірній час доби, близько 21 год., перебувала у магазині « Велмарт » за адресою: м. Київ, просп. Л. Курбаса, 6-Г , де на полиці магазину знайшла мобільний телефон, який забрала із собою. Обвинувачена зазначила, що умислу на таємне викрадення чужого майна не мала, вважала телефон знайденим, а не викраденим. За її словами, перебуваючи за місцем свого проживання, вона відкрила застосунок «Telegram», через який зв`язалась із дочкою потерпілої та повідомила про наявність у неї телефону. При цьому обвинувачена пояснила, що домовлялась про повернення телефону за винагороду. Також ОСОБА_3 заперечила здійснення будь-яких переказів чи списань грошових коштів із банківських карток потерпілої через застосунок « Приват24 ». Вона пояснила, що не користувалась банківськими застосунками потерпілої, не здійснювала переказів, не поповнювала будь-які акаунти та не мала наміру заволодівати грошовими коштами потерпілої. Крім того, обвинувачена висловила припущення, що перекази з банківських карток потерпілої міг здійснити її колишній співмешканець ОСОБА_10 , оскільки він мав доступ до телефону потерпілої у той час, коли телефон перебував за місцем їх спільного проживання, при цьому ОСОБА_11 на даний час помер.
Під час повторного допиту обвинувачена ОСОБА_3 повідомила, що наступного дня після події, у ранковий час, до неї за місцем проживання прибули працівники поліції разом з ОСОБА_11 , який, за її словами, був із нею на відеозаписі з камер відеоспостереження магазину. Після прибуття працівників поліції вона видала телефон потерпілої, після чого її було доставлено до Святошинського УП ГУНП у м. Києві, де вже складався протокол огляду.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 показала, що у лютому 2023 року у вечірній час доби, близько 21 год., вона перебувала у приміщенні магазину « Велмарт » за адресою: м. Київ, просп. Л. Курбаса, 6-Г , де здійснювала покупки. Перебуваючи у торговельному залі магазину, вона залишила свій мобільний телефон на полиці, після чого вийшла з магазину та пішла додому. Приблизно через 15 хвилин після виходу з магазину потерпіла виявила відсутність мобільного телефону та одразу повернулась до магазину, однак на той час магазин уже був зачинений у зв`язку із завершенням роботи та дією комендантської години. Наступного дня, після закінчення комендантської години, потерпіла знову прибула до магазину « Велмарт » за вказаною адресою, де звернулась до працівників охорони з проханням переглянути записи камер відеоспостереження, розташованих у торговельному залі магазину, для встановлення обставин зникнення телефону. Під час перегляду відеозапису було встановлено, що телефон із полиці магазину взяла жінка, яка перебувала у торговельному залі. Після цього працівниками магазину було викликано працівників поліції. Потерпіла пояснила, що до викраденого мобільного телефону були прив`язані її банківські картки. У подальшому вона звернулась до банку з метою їх блокування. Одну банківську картку було заблоковано наступного дня після втрати телефону, іншу картку було заблоковано пізніше, після чого потерпіла виявила списання грошових коштів із банківського рахунку. За її словами, списання коштів відбувалось у ранковий час після втрати телефону, до моменту повного блокування банківських карток. Також потерпіла показала, що на телефоні був встановлений пароль, який складався з комбінації однакових цифр, а доступ до застосунку « Приват24 » на її телефоні здійснювався за допомогою функції «Face ID». Крім того, на телефоні зберігалися поштові повідомлення, а також інші мобільні застосунки, пов`язані з її особистими даними та банківськими сервісами.
На підтвердження пред`явленого обвинувачення стороною обвинувачення надано письмові докази, протоколи процесуальних дій, документи та інформацію, отримані в порядку тимчасового доступу до речей і документів, а також цифрову інформацію, оглянуту та зафіксовану у відповідних протоколах, які були безпосередньо досліджені судом у судовому засіданні.
Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 12023100080001010 підтверджує, що 22.02.2023 об 11 год. 08 хв. 09 сек. до ЄРДР внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Із витягу вбачається, що підставою для внесення відомостей стало повідомлення про те, що невстановлена особа в умовах воєнного стану таємно викрала мобільний телефон потерпілої ОСОБА_8 марки «Samsung Galaxy S10», після чого з банківських карток потерпілої були списані грошові кошти. У витягу зазначено попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, дату, час внесення відомостей до ЄРДР, номер кримінального провадження та короткий виклад обставин події.
Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.02.2023 містить відомості про звернення ОСОБА_8 до Святошинського УП ГУНП у місті Києві із повідомленням про втрату мобільного телефону марки «Samsung Galaxy S10» у приміщенні магазину « Велмарт » за адресою: м. Київ, просп. Леся Курбаса, 6-Г , а також про подальше списання грошових коштів із належного їй банківського рахунку. Із зазначеного протоколу вбачається, що потерпіла повідомила обставини втрати телефону, його модель, IMEI, час та місце події. Відповідно до відтиску штампу, заяву зареєстровано 21.02.2023 у ВП №1 Святошинського УП ГУНП у місті Києві за №9821. Виписка АТ КБ « ПриватБанк » по банківському рахунку потерпілої ОСОБА_8 від 21.02.2023, яку остання долала до заяви про вчинене кримінальне правопорушення, містить відомості про рух грошових коштів по банківському рахунку після втрати мобільного телефону. Із зазначеної виписки вбачається, що 21.02.2023 з банківського рахунку потерпілої здійснено ряд фінансових операцій, у тому числі оплату на ігровому сайті « SUNRISE* PIN-UP.UA , Kyiv» на суму 5000 грн. Крім того, виписка містить відомості про інші перекази грошових коштів та комісійні списання, здійснені після вибуття телефону з володіння потерпілої. Зазначений документ підтверджує факт списання грошових коштів із банківського рахунку потерпілої після втрати мобільного телефону.
Протокол огляду місця події від 21.02.2023 містить відомості про проведення огляду приміщення магазину « Велмарт », розташованого за адресою: м. Київ, просп. Леся Курбаса, 6-Г . Із зазначеного протоколу вбачається, що огляд розпочато о 09 год. 32 хв. та закінчено о 09 год. 50 хв. 21.02.2023. У протоколі зазначено, що огляд проводився за участю потерпілої ОСОБА_8 , якій були роз`яснені її процесуальні права та обов`язки. Відповідно до змісту протоколу, під час огляду встановлено розташування приміщення магазину, торговельних рядів, стелажів та проходів між ними. Також у протоколі зафіксовано місце, де, зі слів потерпілої, нею було залишено мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S10». До протоколу додано схему приміщення магазину « Велмарт », на якій позначено місце викрадення майна, а також фототаблицю із зображенням зовнішнього вигляду магазину, входу до приміщення, торговельного залу, проходів між стелажами та місця розташування полиці, біля якої, за повідомленням потерпілої, було залишено мобільний телефон. У фототаблиці відображено загальний вигляд приміщення магазину, торговельних стелажів, проходів між ними та конкретної ділянки торговельного залу, де відбувалися події, про які повідомила потерпіла.
Заява потерпілої ОСОБА_8 про встановлення місцезнаходження радіообладнання від 21.02.2023 містить відомості про те, що 20.02.2023 у потерпілої було викрадено мобільний телефон марки «Samsung S10» із IMEI НОМЕР_5 та НОМЕР_6 . У зазначеній заяві потерпіла просила провести встановлення місцезнаходження належного їй мобільного терміналу за вказаними IMEI-кодами відповідно до ч. 5 ст. 268 КПК України. Також у заяві зазначено, що до неї додаються копії документів на викрадений мобільний телефон. Наведені відомості узгоджуються із даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення, показаннями потерпілої щодо часу та обставин втрати мобільного телефону, а також іншими матеріалами кримінального провадження щодо належності потерпілій мобільного телефону марки «Samsung Galaxy S10».
Крім того, у матеріалах кримінального провадження міститься заява ОСОБА_3 від 21.02.2023, адресована начальнику Святошинського УП ГУНП у м. Києві, відповідно до якої остання добровільно видала мобільний телефон «Samsung S10», який, згідно зі змістом заяви, був нею виявлений у приміщенні магазину « Велмарт » за адресою: м. Київ, просп. Леся Курбаса, 6-Г . У зазначеній заяві ОСОБА_3 повідомила, що виявила мобільний телефон у приміщенні магазину та добровільно видала його працівникам поліції. Відомості, викладені у заяві, узгоджуються з даними протоколу огляду службового кабінету від 21.02.2023, під час якого обвинувачена видала працівникам поліції мобільний телефон Samsung S10, а також з іншими матеріалами кримінального провадження. Після добровільної видачі мобільного телефону працівниками поліції проведено огляд, результати якого зафіксовані у відповідному протоколі.
Протокол огляду місця події від 21.02.2023 містить відомості про проведення огляду службового кабінету №208 Святошинського УП ГУНП у м. Києві. Із зазначеного протоколу вбачається, що огляд розпочато о 12 год. 47 хв. та завершено о 12 год. 51 хв. 21.02.2023, у присутності понятих, спеціаліста, а також ОСОБА_3 , якій були роз`яснені процесуальні права. У протоколі зазначено, що під час проведення огляду ОСОБА_3 видала мобільний телефон марки «Samsung S10» IMEI НОМЕР_1 та IMEI НОМЕР_2 , який був упакований до спеціального пакету. Крім того, у протоколі відображено, що пояснення ОСОБА_3 про те, що вона виявила мобільний телефон у приміщенні магазину « Велмарт » за адресою: м. Київ, просп. Леся Курбаса, 6-Г . Протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії, будь-яких зауважень щодо порядку проведення огляду або змісту протоколу його учасниками не внесено.
Протокол огляду від 24.02.2023 містить відомості про проведення слідчим СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 огляду акаунту потерпілої ОСОБА_8 в онлайн-додатку « Приват24 » у кримінальному провадженні №12023100080001010. Із протоколу вбачається, що огляд проводився 24.02.2023 у службовому кабінеті №320 Святошинського УП ГУНП у м. Києві за участю потерпілої ОСОБА_8 , яка здійснила вхід до власного акаунту « Приват24 » зі службового комп`ютера. Під час огляду встановлено наявність доступу до банківських карток потерпілої та інформації про операції за такими картками. Згідно зі змістом протоколу та доданих до нього скріншотів, при огляді операцій по картковому рахунку № НОМЕР_7 за 21.02.2023 виявлено ряд списань коштів із банківського рахунку потерпілої, здійснених у період часу з 08 год. 09 хв. до 09 год. 50 хв., а саме операції з призначенням платежу «Зі своєї картки», а також списання коштів на користь « SUNRISE* PIN-UP.UA , Kyiv» у сумі 5000 грн. Із протоколу та банківської інформації вбачається, що загальна сума списаних коштів з урахуванням комісій банку становила 9828 грн. У протоколі також зазначено, що в ході огляду здійснено скріншоти з онлайн-додатку « Приват24 », які додані до протоколу огляду. Протокол підписаний потерпілою та слідчим без зауважень щодо змісту, порядку проведення слідчої дії та зафіксованих результатів. Відомості, зафіксовані у зазначеному протоколі, узгоджуються із банківською випискою АТ КБ « ПриватБанк », заявою потерпілої про викрадення мобільного телефону, а також іншими матеріалами кримінального провадження щодо подальшого несанкціонованого списання грошових коштів із банківських рахунків потерпілої.
Постанова слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 від 23.02.2023 містить відомості про прийняття рішення щодо здійснення зняття показань технічних приладів та технічних засобів, які мають функції відеозапису, з камер відеоспостереження магазину « Велмарт » ТОВ « Фудком », розташованого за адресою: м. Київ, просп. Л. Курбаса, 6-Г . Із постанови вбачається, що під час досудового розслідування встановлено обставини можливого таємного викрадення мобільного телефону потерпілої ОСОБА_8 у приміщенні магазину « Велмарт », а також те, що відеокамери магазину могли зафіксувати обставини вчинення кримінального правопорушення. У постанові зазначено про необхідність отримання відеозаписів із камер відеоспостереження магазину за відповідний проміжок часу 20.02.2023.
Протокол про зняття показань технічних приладів та технічних засобів від 23.02.2023 містить відомості про те, що слідчим СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 у приміщенні магазину « Велмарт » ТОВ « Фудком » здійснено копіювання інформації в електронному вигляді, записаної на електронний носій DVD-R. Із протоколу вбачається, що на вказаний носій скопійовано відеозаписи з камер відеоспостереження магазину « Велмарт » ТОВ « Фудком », розташованого за адресою: м. Київ, просп. Л. Курбаса, 6-Г , за період часу з 21 год. 48 хв. до 21 год. 57 хв. 20.02.2023. У протоколі зазначено, що копіювання здійснювалось у присутності представника володільця відповідних технічних засобів та носіїв інформації, зауваження чи доповнення до змісту протоколу не надходили.
Постанова слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 від 23.02.2023 містить відомості про визнання речовим доказом DVD-R диску з відеозаписами з камер відеоспостереження магазину « Велмарт » ТОВ « Фудком ». Із постанови вбачається, що слідством встановлено факт можливого таємного викрадення мобільного телефону потерпілої та подальшого списання грошових коштів із її банківського рахунку, а отриманий електронний носій із відеозаписами містить інформацію, яка може підтверджувати обставини кримінального правопорушення. У постанові зазначено, що DVD-R диск із відеозаписами з камер відеоспостереження магазину « Велмарт » за 20.02.2023 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження.
Із протоколу огляду відеозапису з камер відеоспостереження, встановлених у приміщенні магазину « Велмарт » від 23.02.2023, убачається, що слідчим проведено огляд відеозаписів з камер спостереження торговельного залу магазину за період часу, який охоплює перебування потерпілої та обвинуваченої у приміщенні магазину. У протоколі зазначено, що на відеозаписі відображено жінку, схожу на ОСОБА_13 , яка перебуває у торговельному залі магазину, рухається між стелажами, підходить до полиці та бере предмет прямокутної форми, ймовірно мобільний телефон. Також відображено подальше переміщення вказаної особи приміщенням магазину, перебування біля касової зони та вихід із торговельного залу. У протоколі наведено часові проміжки відповідних фрагментів відеозапису та описано дії осіб, зафіксованих на відео. До протоколу додано фототаблицю зі стоп-кадрами відеозапису, на яких відображено перебування особи у торговельному залі, її переміщення між торговельними стелажами, перебування біля полиць магазину, момент взяття предмета прямокутної форми, подальше переміщення до касової зони та вихід із приміщення магазину. Фототаблиця є додатком до протоколу огляду відеозапису та відображає окремі фрагменти відеозапису, описані у протоколі.
Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 21 березня 2023 року надано дозвіл слідчому на тимчасовий доступ до речей і документів, що перебувають у володінні АТ КБ « ПриватБанк », з можливістю отримання інформації щодо руху коштів по банківських рахунках потерпілої ОСОБА_8 , відомостей про банківські операції, авторизації у системі « Приват24 », IP-адрес, технічних параметрів доступу до банківського сервісу та інших даних, що мають значення для кримінального провадження.
Із протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 07 квітня 2023 року убачається, що на виконання вказаної ухвали слідчого судді представником АТ КБ « ПриватБанк » органу досудового розслідування надано документи та електронну інформацію щодо банківських рахунків потерпілої, які містили відомості про рух грошових коштів, здійснені банківські операції, авторизації у системі « Приват24 », технічні параметри доступу до сервісу та інші електронні дані. Згідно з описом речей і документів, вилучених на підставі ухвали слідчого судді, слідчим отримано інформацію в електронному вигляді на DVD-R диску.
Із протоколу огляду електронних документів від 07 квітня 2023 року, отриманих на виконання ухвали слідчого судді про надання тимчасового доступу до речей і документів, убачається, що слідчим проведено огляд електронного носія інформації, наданого АТ КБ « ПриватБанк », який містив документи та файли щодо руху коштів по банківських рахунках потерпілої ОСОБА_8 , інформацію про здійснені банківські операції, а також відомості щодо авторизацій у системі « Приват24 ». У ході огляду встановлено, що після втрати потерпілою мобільного телефону з її банківських рахунків здійснювалися фінансові операції, у тому числі списання грошових коштів, перекази та інші транзакції. У документах відображено дату та час здійснення операцій, суми списань, залишки коштів на рахунках, призначення платежів, відомості щодо отримувачів коштів, а також технічні дані банківського сервісу. Зокрема, серед оглянутих документів містяться відомості про операції на користь ТОВ « УКР ГЕЙМ ТЕХНОЛОДЖІ », а також інформація щодо використання акаунту онлайн-казино « PIN-UP ». Крім того, в оглянутих документах містяться технічні відомості щодо використання системи « Приват24 », а саме: дата та час входу до системи, IP-адреси, session-id, fingerprint device model, тип пристрою, операційна система, user-agent, а також інформація щодо зміни паролів і технічних параметрів сесії користувача. За результатами огляду відповідні документи були роздруковані та долучені до матеріалів кримінального провадження. Відомості, зафіксовані у вказаних документах, узгоджуються із заявою потерпілої, протоколами огляду банківських операцій, даними відеозаписів з камер спостереження магазину « Велмарт » та іншими матеріалами кримінального провадження, підтверджуючи факт здійснення несанкціонованих операцій після втрати потерпілою мобільного телефону.
Як убачається з протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 11 квітня 2023 року, слідчим Святошинського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року у кримінальному провадженні №12023100080001010 від 22.02.2023 проведено тимчасовий доступ до речей і документів, які перебували у володінні ТОВ « УКР ГЕЙМ ТЕХНОЛОДЖІ », та отримано документи і електронні відомості щодо користувача онлайн-казино « pin-up.ua ».
Відповідно до листа ТОВ « УКР ГЕЙМ ТЕХНОЛОДЖІ » вих. №05/04/2023 від 11 квітня 2023 року товариством повідомлено, що воно здійснює діяльність з організації та проведення азартних ігор казино в мережі Інтернет на підставі ліцензії Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей №147 від 09.04.2021 та проводить ідентифікацію і верифікацію користувачів відповідно до вимог чинного законодавства України. У вказаному листі зазначено, що під час здійснення ідентифікації клієнтів ТОВ « УКР ГЕЙМ ТЕХНОЛОДЖІ » отримує ідентифікаційні дані, передбачені Законом України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» та Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Також товариством повідомлено, що законодавством не передбачено обов`язку для організатора азартних ігор здійснювати ідентифікацію карткових рахунків гравців та встановлювати належність банківських карток конкретним особам, однак на виконання ухвали слідчого судді товариством надано інформацію щодо клієнтського акаунту, який відповідав обставинам, зазначеним в ухвалі суду, а саме акаунту, який був поповнений у відповідний період на суму 5000 грн. Згідно з наданими відомостями, клієнтський акаунт ID НОМЕР_4 був зареєстрований 01 січня 2023 року на ім`я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, встановлено, що 21 лютого 2023 року о 08 год. 38 хв. рахунок вказаного акаунту було поповнено на суму 5000 грн шляхом використання системи електронних платежів GooglePayUA . До матеріалів кримінального провадження також долучено копії документів, наданих ТОВ « УКР ГЕЙМ ТЕХНОЛОДЖІ » для підтвердження особи користувача акаунту, а саме копію паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , а також анкетні та реєстраційні дані користувача, які містять персональні дані, номер мобільного телефону, електронну адресу та інші реєстраційні відомості.
Судом також досліджено протокол огляду від 23.03.2023 із доданою фототаблицею, складений слідчим СВ Святошинського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 за участю потерпілої ОСОБА_8 , під час якого проведено огляд мобільного телефону «Samsung» S10, вилученого 21.02.2023. У ході огляду встановлено належність вказаного мобільного телефону потерпілій, зафіксовано його IMEI, серійний номер, обліковий запис користувача, прив`язану електронну поштову скриньку ІНФОРМАЦІЯ_15 , а також наявність встановлених мобільних додатків, у тому числі банківських застосунків та сервісів електронної пошти. Під час огляду електронної поштової скриньки виявлено лист із темою «Повідомлення про переказ», який містив електронну квитанцію №14197971 про здійснення 21.02.2023 переказу грошових коштів у сумі 5000 грн на користь ТОВ « УКР ГЕЙМ ТЕХНОЛОДЖІ » із призначенням платежу «PINUP deposit». У квитанції зазначено реквізити отримувача платежу, номер транзакції, дату та час проведення операції, а також частково прихований номер банківської картки, з якої здійснювався переказ. Фототаблицею до протоколу огляду зафіксовано зовнішній вигляд мобільного телефону, його системні параметри, встановлені додатки, електронне листування, відомості щодо облікового запису користувача, а також зміст електронної квитанції про переказ коштів. Суд вважає, що зазначені відомості узгоджуються між собою, а також із іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема документами, отриманими на підставі ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів ТОВ « УКР ГЕЙМ ТЕХНОЛОДЖІ », та підтверджують факт здійснення переказу грошових коштів із використанням мобільного телефону та електронної поштової скриньки потерпілої.
Судом також досліджено постанову слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 від 23.03.2023 про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, відповідно до якої мобільний телефон «Samsung» S10, IMEI: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_8 , який належить потерпілій ОСОБА_8 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №12023100080001010 та передано на відповідальне зберігання потерпілій. У зазначеній постанові слідчим наведено обставини кримінального правопорушення, зокрема те, що після викрадення мобільного телефону потерпілої невстановлена особа здійснила списання грошових коштів із банківського рахунку потерпілої, а під час огляду мобільного телефону виявлено інформацію, що має значення для досудового розслідування. Суд враховує, що зазначена постанова узгоджується з іншими письмовими доказами у кримінальному провадженні, зокрема протоколом огляду мобільного телефону та фототаблицею до нього, і підтверджує процесуальний статус вказаного мобільного телефону як речового доказу у даному кримінальному провадженні.
Стороною захисту також надано лист Святошинського УП ГУ НП у м. Києві від 20.05.2025 №192481-2025, сформований за результатами розгляду адвокатського запиту захисника, відповідно до якого згідно з відомостями журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених Святошинського УП ГУ НП у м. Києві громадянка ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала в адміністративній будівлі Святошинського УП ГУ НП у м. Києві за адресою: АДРЕСА_3 , 21.02.2023 у період часу з 10 год. 47 хв. до 12 год. 23 хв. у якості відвідувача. Суд враховує зазначений документ як належний письмовий доказ, поданий стороною захисту, та оцінює його у сукупності з іншими дослідженими доказами у кримінальному провадженні. Наведені у листі відомості підтверджують факт перебування ОСОБА_16 у приміщенні Святошинського УП ГУ НП у м. Києві у зазначений проміжок часу та узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження
Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд виходить із положень ст.ст. 17, 22, 84, 86, 87, 91, 92, 94 КПК України, відповідно до яких доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, а суд оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.
Суд враховує, що відповідно до ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено у законному порядку, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом із тим стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не означає необхідності усунення будь-яких абстрактних, теоретичних чи нічим не підтверджених версій. Сумнів має бути розумним, тобто таким, що ґрунтується на конкретних фактичних даних, а не лише на припущенні про можливий інший розвиток подій.
Сторона захисту просила визнати недопустимими протокол огляду місця події від 21.02.2023, протокол, яким зафіксовано вилучення мобільного телефону у ОСОБА_16 , а також похідні від них докази, посилаючись на те, що зазначені процесуальні дії були проведені до внесення відомостей до ЄРДР.
На підтвердження зазначених доводів стороною захисту надано лист Святошинського УП ГУНП у м. Києві, відповідно до якого ОСОБА_17 перебувала у приміщенні управління поліції 21.02.2023.
Судом встановлено, що протокол огляду місця події складений 21.02.2023 у період часу з 09 год. 32 хв. до 09 год. 50 хв., протокол, яким зафіксовано вилучення мобільного телефону у ОСОБА_16 , також датований 21.02.2023, тоді як відомості до ЄРДР внесені 22.02.2023 о 11 год. 08 хв. 09 сек.
Відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до ЄРДР не допускається, крім випадків проведення огляду місця події у невідкладних випадках.
Суд погоджується з доводами сторони захисту в тій частині, що окремі процесуальні дії фактично були проведені до внесення відомостей до ЄРДР, що свідчить про порушення вимог ч. 3 ст. 214 КПК України.
При цьому стороною захисту не наведено, а матеріалами кримінального провадження не підтверджено наявності обставин, які б свідчили про істотне порушення прав обвинуваченої внаслідок проведення зазначених процесуальних дій. Зокрема, не встановлено фактів обмеження права на захист, застосування примусу, незаконного втручання у приватне життя чи інших порушень фундаментальних прав людини.
Водночас саме по собі порушення порядку внесення відомостей до ЄРДР не тягне автоматичної недопустимості всієї сукупності доказів у кримінальному провадженні.
Згідно зі ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Отже, суд має оцінити не лише факт процесуального порушення, а й те, чи спричинило воно істотне обмеження прав обвинуваченої, чи вплинуло на достовірність отриманих даних та справедливість судового розгляду в цілому.
У цьому кримінальному провадженні суд не встановив, що проведення зазначених дій 21.02.2023 супроводжувалось насильством, примусом, незаконним проникненням до житла, порушенням права на захист, отриманням показань чи зізнання під тиском, проведенням негласних слідчих дій або іншими істотними порушеннями фундаментальних прав обвинуваченої.
Крім того, факт заволодіння телефоном потерпілої ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечувала. Вона прямо підтвердила, що взяла телефон у магазині, забрала його із собою додому та користувалась ним. Отже, навіть без урахування спірних протоколів сам факт перебування телефону у фактичному володінні обвинуваченої підтверджується її власними показаннями.
Ці показання у відповідній частині узгоджуються з показаннями потерпілої, відеозаписом із камер спостереження магазину « Велмарт » та іншими матеріалами провадження.
Тому суд доходить висновку, що допущене порушення вимог ст. 214 КПК України не призвело до такої міри порушення прав ОСОБА_3 , яка б зумовлювала визнання недопустимими всіх доказів сторони обвинувачення або унеможливлювала ухвалення обвинувального вироку за наявності іншої сукупності належних і допустимих доказів.
Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи сторони захисту щодо недопустимості зазначених доказів є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Оцінюючи кожен доказ окремо з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність досліджених доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд виходить із такого.
Показання потерпілої ОСОБА_8 суд визнає послідовними, внутрішньо узгодженими, такими, що відповідають іншим доказам у справі, а тому достовірними. 
Потерпіла як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду послідовно викладала обставини втрати мобільного телефону, подальшого його пошуку, встановлення місцезнаходження телефону, а також обставини виявлення несанкціонованого використання належних їй банківських сервісів та списання коштів із банківського рахунку.
Показання потерпілої узгоджуються з протоколами слідчих (розшукових) дій, записами камер відеоспостереження, матеріалами огляду мобільного телефону, документами щодо руху коштів по банківському рахунку потерпілої та іншими доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Істотних суперечностей щодо обставин, які входять до предмета доказування у даному кримінальному провадженні, у показаннях потерпілої судом не встановлено. Матеріали кримінального провадження не містять даних про наявність у потерпілої мотивів для обмови обвинуваченої чи іншої заінтересованості у результатах розгляду справи.
З огляду на викладене, суд покладає показання потерпілої в основу вироку в тій частині, в якій вони знайшли своє підтвердження іншими належними, допустимими та достовірними доказами, дослідженими під час судового розгляду.
До показань обвинуваченої ОСОБА_3 суд ставиться частково критично.
Суд бере до уваги, що відповідно до вимог ст. 17 КПК України та ст. 62 Конституції України обвинувачена не зобов`язана доводити свою невинуватість, має право не визнавати вину та надавати пояснення щодо обставин кримінального провадження на власний розсуд.
Разом із тим такі пояснення підлягають перевірці та оцінці у сукупності з іншими доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Показання ОСОБА_3 у частині того, що 20.02.2023 вона взяла мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S10», який знаходився на полиці магазину « Велмарт », забрала його із собою та в подальшому користувалася ним, узгоджуються з показаннями потерпілої, відеозаписами камер спостереження, протоколами слідчих (розшукових) дій та іншими матеріалами кримінального провадження, а тому приймаються судом як достовірні.
Водночас твердження обвинуваченої про те, що вона мала намір повернути телефон його власнику, а також про непричетність до подальшого використання телефону та списання коштів із банківського рахунку потерпілої суд оцінює критично, оскільки такі пояснення не підтверджуються жодними об`єктивними доказами та спростовуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні.
Посилання ОСОБА_3 на можливу причетність до вказаних дій інших осіб є припущенням, яке не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду та не підтверджене жодним належним і допустимим доказом.
З огляду на викладене суд бере до уваги показання обвинуваченої лише в тій частині, в якій вони підтверджуються іншими доказами у справі, а в іншій частині відхиляє їх як такі, що спростовуються сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.
Оцінюючи доводи сторони захисту про те, що мобільний телефон не був викрадений, а був лише знайдений обвинуваченою, суд виходить із такого.
Суд враховує правову позицію Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, відповідно до якої вирішальне значення для відмежування привласнення знахідки від крадіжки має не сам факт виявлення речі, а подальша поведінка особи, її обізнаність про належність майна конкретному власнику, реальна можливість повернути це майно та спрямованість умислу на незаконне звернення чужого майна на власну користь.

Так, у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2025 року у справі № 686/2554/22 зазначено, що заволодіння особою забутою річчю не утворює складу привласнення знахідки у випадку, коли особа усвідомлює належність речі конкретному власнику, розуміє можливість її повернення та умисно звертає таке майно на власну користь.
Із встановлених судом обставин убачається, що після заволодіння мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_3 не повідомила адміністрацію магазину, працівників охорони чи правоохоронні органи про його виявлення, не передала телефон на зберігання, не залишила його у місці, доступному для повернення власнику, та не вчинила будь-яких інших дій, спрямованих на належне повернення майна потерпілій.
Натомість, як встановлено судом, обвинувачена забрала телефон із собою, отримала доступ до його вмісту, користувалася ним, фактично розпорядилася чужим майном на власний розсуд, а після цього з банківського рахунку потерпілої було здійснено списання грошових коштів.
Суд також враховує, що з протоколу огляду мобільного телефону та інших досліджених доказів убачається, що у телефоні містилися персональні дані потерпілої, її акаунти, банківські застосунки та інша інформація, яка давала можливість встановити належність телефону конкретній особі. Таким чином, після отримання доступу до вмісту телефону обвинувачена достеменно усвідомлювала, що зазначене майно належить конкретному власнику та мала реальну можливість повернути його потерпілій.
За таких обставин суд доходить висновку, що поведінка ОСОБА_3 після заволодіння телефоном була спрямована не на його повернення законному власнику, а на подальше використання у власних інтересах та розпорядження чужим майном як власним.
Отже, доводи сторони захисту про те, що обвинувачена лише знайшла телефон та мала намір повернути його власнику, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовуються сукупністю належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, досліджених у судовому засіданні.
З огляду на викладене суд приходить до переконання, що дії ОСОБА_3 свідчать про наявність у неї прямого умислу на таємне викрадення чужого майна, а тому версія сторони захисту про привласнення знахідки є неспроможною.
Наведені висновки узгоджуються з усією сукупністю доказів, досліджених під час судового розгляду.
Зокрема, протоколи слідчих (розшукових) дій, письмові матеріали кримінального провадження, банківські документи, відомості щодо руху коштів, результати огляду мобільного телефону, відеозаписи камер спостереження та інші досліджені докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки отримані у порядку, визначеному законом, містять відомості про обставини, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, та перебувають у взаємному логічному зв`язку.
Судом не встановлено жодних істотних суперечностей між зазначеними доказами, які могли б поставити під сумнів достовірність встановлених фактичних обставин справи.
Навпаки, кожний із досліджених доказів підтверджує окремі обставини кримінального правопорушення, а їх сукупність утворює цілісну, внутрішньо узгоджену та логічно послідовну систему доказів, що виключає випадковий збіг обставин і підтверджує винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Таким чином, суд дійшов переконання, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, доведена поза розумним сумнівом.
Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, керуючись вимогами статті 65 Кримінального кодексу України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, корисливий мотив, спосіб вчинення кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченої, її поведінку після вчинення кримінального правопорушення, ставлення до вчиненого, а також вплив призначеного покарання на її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Суд бере до уваги, що ОСОБА_3 вчинила тяжкий умисний корисливий злочин проти власності в умовах воєнного стану. При цьому після заволодіння мобільним телефоном потерпілої обвинувачена не вжила жодних заходів для повернення майна його законному власнику, не передала телефон адміністрації магазину, працівникам охорони або правоохоронним органам, а натомість залишила його у своєму володінні та фактично розпорядилася ним на власний розсуд.
Суд також враховує відомості про особу обвинуваченої, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштована, перебуває у шлюбі, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. Водночас суд не бере до уваги посилання обвинуваченої на наявність на її утриманні неповнолітньої дитини, оскільки рішенням Миронівського районного суду Київської області від 07 вересня 2020 року ОСОБА_3 було позбавлено батьківських прав щодо доньки ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_18 .
Обставин, які відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України пом`якшують покарання, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, судом не встановлено.
Суд також зазначає, що невизнання вини є формою реалізації права на захист і не може розцінюватися як обставина, що обтяжує покарання. Разом із тим відсутність щирого каяття, невідшкодування завданої шкоди та невчинення дій, спрямованих на усунення наслідків кримінального правопорушення, враховуються судом під час індивідуалізації покарання.
З огляду на характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченої, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, суд доходить висновку, що виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Суд також враховує, що на момент вчинення цього кримінального правопорушення обвинувачена вже мала незняту та непогашену судимість, а застосовані до неї раніше заходи кримінально-правового впливу, зокрема звільнення від відбування покарання з випробуванням, не забезпечили її виправлення та не запобігли вчиненню нового умисного корисливого кримінального правопорушення.
Крім того, кримінальне правопорушення було вчинене в умовах воєнного стану, а поведінка обвинуваченої після заволодіння майном потерпілої свідчить про послідовний та цілеспрямований характер її дій, спрямованих на отримання неправомірної майнової вигоди, у тому числі шляхом використання доступу до банківських сервісів потерпілої.
За наведених обставин суд доходить висновку, що справедливим, необхідним та достатнім покаранням за ч. 4 ст. 185 КК України є покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Вирішуючи питання щодо призначення остаточного покарання, суд враховує особливості сукупності попередніх вироків стосовно ОСОБА_3 , а також положення ч. 4 ст. 70, ст.ст. 71, 72 КК України та правові висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду щодо порядку їх застосування.
Судом установлено, що кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_3 засуджується цим вироком, було вчинене 20.02.2023, тобто після постановлення вироку Святошинського районного суду м. Києва від 20.05.2022, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, а також до постановлення вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.05.2025 та вироку Київського апеляційного суду від 10.09.2025.
Таким чином, кримінальне правопорушення у цьому кримінальному провадженні було вчинене: після постановлення вироку Святошинського районного суду м. Києва від 20.05.2022; до постановлення вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.05.2025; до постановлення вироку Київського апеляційного суду від 10.09.2025.
Відповідно до правових висновків Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду , викладених у постанові від 25.06.2018 у справі №511/37/16-к, провадження №51-830км18, постанові від 23.09.2019 у справі №199/1496/17, провадження №51-2631кмо19, постанові від 08.02.2021 у справі №390/235/19, провадження №51-2177кмо20, постанові від 15.02.2021 у справі №760/26543/17, провадження №51-3600кмо20, постанові від 14.06.2021 у справі №443/806/19, а також постанові від 22.01.2024 у справі №236/4167/20, провадження №51-1565кмо23, у випадках, коли після постановлення вироку встановлено, що особа винна також в інших кримінальних правопорушеннях, частина яких була вчинена до постановлення попередніх вироків, а частина - після, остаточне покарання має визначатися шляхом послідовного застосування положень ч. 4 ст. 70 та ст. 71 КК України.
При цьому Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду звернула увагу на те, що: якщо кримінальне правопорушення було вчинене до постановлення попереднього вироку, застосуванню підлягають положення ч. 4 ст. 70 КК України; якщо нове кримінальне правопорушення було вчинене після постановлення попереднього вироку та в період невідбутого покарання або іспитового строку, застосуванню підлягають положення ст. 71 КК України; у разі поєднання таких обставин остаточне покарання має визначатися шляхом послідовного застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України, а після цього - положень ст. 71 КК України.
Разом із тим суд бере до уваги, що вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.05.2025 ОСОБА_3 було засуджено до покарання у виді 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки.
Вирішуючи питання щодо порядку виконання зазначеного вироку, суд ураховує правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду , викладений у постанові від 01.04.2024 у справі №183/6854/20, провадження №51-4885кмо23, відповідно до якого у певних кримінально-правових ситуаціях, пов`язаних із поєднанням реального відбування покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням, положення ч. 4 ст. 70 КК України застосуванню не підлягають, а вироки виконуються самостійно.
З огляду на викладене, а також ураховуючи, що вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.05.2025 ОСОБА_3 було звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд дійшов висновку про необхідність самостійного виконання зазначеного вироку.
Суд також ураховує, що вироком Київського апеляційного суду від 10.09.2025 вже застосовано положення ч. 4 ст. 70 КК України та визначено ОСОБА_3 покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік та штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн, який постановлено виконувати самостійно.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо покарання, призначеного вироком Київського апеляційного суду від 10.09.2025.
При цьому суд ураховує, що штраф як додатковий вид покарання відповідно до положень ч. 3 ст. 72 КК України підлягає самостійному виконанню.
Отже, на підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі та штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн, який відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України підлягає самостійному виконанню.
Після цього, ураховуючи, що кримінальне правопорушення у цьому кримінальному провадженні було вчинене після постановлення вироку Святошинського районного суду м. Києва від 20.05.2022 та в період іспитового строку, суд застосовує положення ст.ст. 71, 72 КК України.
Суд виходить із того, що вчинення нового умисного кримінального правопорушення після постановлення вироку від 20.05.2022 свідчить про те, що призначене попереднім вироком покарання не досягло своєї мети, а звільнення від відбування покарання з випробуванням не забезпечило виправлення обвинуваченої.
За таких обставин суд вважає за необхідне за сукупністю вироків частково приєднати невідбуте покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 20.05.2022 до покарання, визначеного за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.
Щодо вироку Святошинського районного суду м. Києва від 12.02.2021, яким ОСОБА_3 було засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 850 грн, суд зазначає, що ухвалою від 21.05.2021 штраф було замінено на 50 годин громадських робіт.
Водночас 11.05.2021 ОСОБА_3 сплатила штраф у повному обсязі, у зв`язку з чим ухвалою від 22.10.2021 її було звільнено від відбування громадських робіт.
Таким чином, штраф за вироком від 12.02.2021 виконано повністю, а тому підстави для застосування ст. 71 КК України відсутні. Зазначений вирок ураховується судом виключно як відомості про особу обвинуваченої та наявність попередньої судимості.
Таким чином, на підставі ст.ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 20.05.2022, суд вважає за необхідне остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 6 років позбавлення волі та штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн, який відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України підлягає самостійному виконанню.
Саме таке покарання, на переконання суду, відповідає принципам законності, справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, а також є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.
Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України. 
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. 
Цивільний позов не заявлявся.
Керуючись ст. ст. 100, 368, 370, 373, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі положень ч. 4 ст. 70 та ст. 72 КК України, шляхом повного складання покарань призначених цим вироком та вироком Київського апеляційного суду від 10.09.2025, призначити остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі та штрафу у розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень, який на підставі ч. 3 ст.72 КК України виконувати самостійно.
На підставі ст. ст. 71, 72 КК України, до призначеного покарання, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 20.05.2022 та призначити остаточне покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі та штрафу у розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень, який на підставі ч. 3 ст.72 КК України виконувати самостійно.
Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаського області від 22.05.2025, яким ОСОБА_19 , засуджено до покарання у вигляді 2 років позбавленням волі та звільнено, на підставі ст. 75 КК України, від відбуття покарання з випробуванням строком на 2 роки, виконувати самостійно.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.
Речові докази по справі:
- DVD-R диск з відеозаписом з камер відеоспостереження з магазину " Велмарт " ТОВ " Фудком " по пр-ту Л. Курбаса, 6-Г в м. Києві від 20.02.2023 року - зберігати при матеріалах кримінального провадження;
- мобільний телефон «Samsung» S10 з ІМЕІ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 - залишити власнику за належністю.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженою в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченій та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1