12.05.2026 
ЄУН 389/987/26
Провадження №2/389/532/26

Р І Ш Е Н Н Я
заочне
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

12 травня 2026 року Знам`янський міськрайонний суд 
Кіровоградської області
у складі: головуючого судді - Українського В.В.,
за участю секретаря судового засідання - Гой І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду у місті Знам`янка Кіровоградської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Міський водоканал» про розірвання трудового договору,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулася із позовною заявою до суду, в якій просить розірвати безстроковий трудовий договір, укладений 04 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та Комунальним підприємством «Міський водоканал», на підставі ч.3 ст. 38 КЗпПУ.
Вимоги обґрунтувала тим, що 04 жовтня 2019 року була працевлаштована на посаду машиніста насосних установок другого розряду в цех «Водовідведення» відповідно до наказу №276-н від 03.10.2019 відповідно до запису в її трудовій книжці. На займаній посаді фактично виконувала обов`язки до 28 квітня 2022 року. З 03 травня 2022 року виїхала з постійного місця проживання до Кіровоградської області та через постійні переїзди у квітні 2025 року встала на облік як внутрішньо переміщена особа. Протягом тривалого часу намагалася зв`язатися із роботодавцем, проте безрезультатно, так як населений пункт Нова Каховка з перших днів перебуває під окупацією. Позивач направила листа із заявою про розірвання трудового договору, який повернувся адресату, так як кореспонденція на непідконтрольну територію України не направляється. Таким чином, позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на звільнення в позасудовому порядку, тому просить суд розірвати безстроковий трудовий договір за ч.3 ст. 38 КЗпПУ.
Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, підтримала вимоги позову, просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив не подав, поважних причин своєї неявки суду не повідомив і від нього не надійшло заяви про відкладення розгляду справи, в зв`язку з чим розгляд цивільної справи проводився заочно.
Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін
Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що 04 жовтня 2019 року ОСОБА_1 прийнята на роботу до Комунального підприємства «Міський водоканал» на посаду машиніста насосних установок другого розряду в цех «Водовідведення» відповідно до наказу №276-н від 03.10.2019, про що свідчить запис в її трудовій книжці НОМЕР_1 . Отже, сторони перебували у трудових правовідносинах на підставі безстрокового трудового договору.
Звертаючись до суду з заявленим позовом позивач посилається на те, що у зв`язку із військовою агресією рф позивач переїхала із м. Нова Каховка до м. Знам`янка Кіровоградської області, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 22.04.2025 №3528-5003662847.
Відповідно до Наказу Мінреінтеграції від 28.02.2025 № 376, Новокаховська міська територіальна громада за винятком с-ще Козацьке та с-ще Веселе перебуває під тимчасовою окупацією.
Судом встановлено, що позивач позбавлений об`єктивної можливості припинити трудові відносини у позасудовому порядку, оскільки підприємство фактично не здійснює діяльність за місцезнаходженням, а поштові відправлення повертаються.
Позивач вживала заходів для позасудового розв`язання питання звільнення: направляла заяву про звільнення засобами поштового зв`язку на зареєстровану юридичну адресу відповідача, однак лист не був вручений.
За змістом ч.4 статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Пунктом 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Положеннями частини третьої статті 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.
Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України.
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.
Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170).
Частиною другою статті 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Звертаючись до суду з позовом, позивач просила розірвати трудовий договір у відповідності до вимог ч.3 ст. 38 КЗпПУ.
Згідно з цією нормою, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.
Тобто обов`язковою умовою застосування ч. 3 ст. 38 КЗпП є вина роботодавця.
Відповідач не надав заперечень на позовну заяву.
Водночас, суд звертає увагу на те, що Комунальне підприємство «Міський водоканал» було об`єктивно позбавлене можливості здійснювати кадрове адміністрування та оформити звільнення позивача через дію обставин непереборної сили - збройну агресію російської федерації та тимчасову окупацію міста Нова Каховка. З огляду на відсутність винних дій з боку роботодавця щодо порушення трудових прав працівника, вимоги про розірвання трудового договору саме на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Водночас, гарантуючи конституційне право особи на вільний вибір праці, суд вважає за необхідне застосувати належні норми матеріального права.
Так, положення статті 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надають працівнику право ініціювати розірвання трудового договору у визначений ним строк, якщо підприємство знаходиться в районі ведення бойових дій, що створює загрозу життю та здоров`ю.
Крім того, частина 1 статті 38 КЗпП України передбачає можливість припинення трудових правовідносин без дотримання двотижневого строку попередження у випадку переїзду на нове місце проживання.
Беручи до уваги волевиявлення позивача припинити трудові відносини, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для розірвання трудового договору відповідно до ст. 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та ч. 1 ст. 38 КЗпП України.
Враховуючи вищевикладене, позов є таким, що підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. 259, 263, 265, 273, 280-288, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити частково.
Розірвати безстроковий трудовий договір, укладений 04 жовтня 2019 року між комунальним підприємством «Міський водоканал» код ЄДРПОУ 32218122 та ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 на підставі частини 1 статті 38 Кодексу законів про працю України, з дня набрання рішенням законної сили.
У задоволенні позовних вимог про розірвання трудового договору на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , тимчасове проживання ВПО за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач – комунальне підприємство «Міський водоканал», код ЄДРПОУ 32218122, місце знаходження: вул. Електромашинобудівників, 6 місто Нова Каховка Херсонської області.

Суддя В.В.Український