печерський районний суд міста києва

Справа № 757/18762/25-ц 
пр. 2-3596/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року Печерський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Соколова О.М.,
при секретарі судового засідання - Птащуку Є. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 757/18762/25-ц за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Шоста Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, -
ВСТАНОВИВ:
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Шоста Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування.
В обґрунтування даної позовної заяви зазначено, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , як спадкоємець п`ятої черги за законом - є позивач. Так, 25.03.2025 року позивач звернулася до Шостої Київської нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.03.2025 року позивачу було відмовлено у видачі вказаного свідоцтва у зв`язку з ненаданням правовстановлюючого документа, який підтверджує право власності померлої ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .
З врахуванням зазначеного, позивач звернулася до суду та просить суд: визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.04.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.
12.05.2025 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 28.04.2025 року позивачем усунуто вказані недоліки.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.05.2025 року відкрито провадження у цивільній справі № 757/18762/25-ц та призначено підготовче судове засідання.
19.11.2025 року на адресу суду від Шостої Київської державної нотаріальної контори була направлена копія спадкової справи № 269/2023.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.03.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні.
Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, на адресу суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи без її участі, позов підтримала і просила задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. До суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить суд прийняти рішення на підставі поданих стороною позивача доказів. Також, у відзиві на позовну заяву представник позивача просить суд проводити розгляд справи у їх відсутність.
Третя особа у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином.
Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Як встановлено, частиною восьмою статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.
Так, судовим розглядом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була передана у спільну часткову власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.12.2000 року, виданого відповідно до розпорядження відділу приватизації державного житлового фонду Печерської районної державної адміністрації м. Києва № 858, що підтверджується довідкою № 8291 КП КМР «БТІ» від 05.03.2025 року.
Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності у цьому реєстрі на квартиру АДРЕСА_1 - не зареєстроване. Згідно технічного паспорту, виготовленого на замовлення позивача, квартира АДРЕСА_1 складається з двох житлових кімнат, має загальну площу 40 кв.м., житлову площу 23.5 кв.м.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується витягом № 00050647027 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті від 15.04.2025 року.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 15.04.2025 року.
Належну йому 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 успадкувала його мати, ОСОБА_2 , яка була зареєстрована та проживала з ним, але не оформила свої спадкові права на таке майно, що вбачається з постанови від 25.03.2025 року Шостої Київської державної нотаріальної контори.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на території міста Києва, що підтверджується витягом № 0043108905 від 13.01.2024 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті.
За ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві відкрилася спадщина, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру від 07.12.2023р. № 75033650.
Позивачка є племінницею (донька сестри) спадкодавця з огляду на такі обставини. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , станом на момент реєстрації її народження мала прізвище ОСОБА_4 , та є дитиною осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 20.01.1987 року, серія НОМЕР_1 .

У зв`язку з укладанням шлюбу, прізвище позивача « ОСОБА_4 » було змінено на « ОСОБА_7 », що підтверджується згідно даних витягу № 00042978843 від 03.01.2024 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13.04.2023 року у справі № 755/8997/22 такий шлюб було розірвано та встановлено обставини зміни прізвища позивача. 
27 червня 2023 року позивач вступила у шлюб повторно та змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 27.06.2023 року, серія НОМЕР_2 .
Мати позивача, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - є дитиною осіб ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , і станом на момент реєстрації її народження мала прізвище « ОСОБА_11 », яке було змінено внаслідок укладання шлюбу із ОСОБА_6 , що підтверджується згідно даних витягу № 00043062104 від 10.01.2024 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження та згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 22.07.1972 року серія НОМЕР_3 .
Спадкодавець, ОСОБА_2 - є дитиною тих же осіб, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , і станом на момент реєстрації її народження мала прізвище « ОСОБА_11 », яке було змінено внаслідок укладання шлюбу із ОСОБА_12 , що підтверджується згідно даних витягу № 00043106988 від 13.01.2024 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження та згідно даних витягу № 00043108936 від 13.01.2024 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища.
Таким чином мати позивача, ОСОБА_5 , була сестрою спадкодавця, ОСОБА_2 , а відтак позивач є племінницею спадкодавця, яка була її тіткою.
Мати позивача, ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.06.2020 року, серія НОМЕР_4 .
Згідно довідки № 450/02-14 від 25 березня 2025 року Шостої Київської нотаріальної контори зазначено, що позивач, ОСОБА_1 , є спадкоємцем до майна тітки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживала та місце проживання якої було зареєстровано в АДРЕСА_2 . Крім ОСОБА_1 , заяву про прийняття спадщини ніхто не подавав. Спадкова справа № 269/2023 до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 заведена Шостою Київською державною нотаріальною конторою 18 липня 2023 року.
25 березня 2025 року до Шостої Київської державної нотаріальної контори звернулася позивач із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті тітки, ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 .
До складу спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_2 входить квартира АДРЕСА_1 1/2 частка якої належала ОСОБА_2 та 1/2 частка якої належала ОСОБА_3 , спадкоємцем якого була його мати ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.
У зв`язку із відсутністю у ОСОБА_1 оригіналів документів, які підтверджують право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на спадкове майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , державний нотаріус Шостої Київської нотаріальної контори Прудь Н.В. прийняла постанову від 25.03.2025 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, квартиру АДРЕСА_1 , що належала її тітці ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Оскільки у позивача немає можливості відшукати правовстановлюючий документ на спадкове майно, позивач, через свого представника, звернулася 28.03.2025 року до Київської міської ради (КМДА) та Печерської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про видачу свідоцтва про право власності на житло від 13.12.2000 року.
Листом від 07.04.2025 Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, виготовленого за дорученням голови Київського міського голови, позивача повідомлено про неможливість надання їй оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно.
Таким чином позивач, як спадкоємець за ОСОБА_2 , не має можливості оформити у встановленому законом порядку право власності на успадковане нею майно, на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру та через відсутність можливості його отримати в позасудовому порядку.
З урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до положень ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Положеннями ст. 1298 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.
Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Частиною 2 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до частини 3 статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку - є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.
Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17.
Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод.
Відповідно до положень ч.1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, статті 18, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Статті 1261-1265 ЦК України визначають коло осіб, що входять до першої, другої, третьої, четвертої та п`ятої черг спадкоємців за законом.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України (висновок у постанові Верховного суду від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц).
Відсутність у померлої особи свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно не позбавляє її спадкоємців права на спадщину та не може свідчити про те, що спадкодавець не прийняла спадщину після смерті своїх батьків. Законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. До складу спадщини може входити нерухоме майно спадкодавця, право власності на яке належним чином не зареєстроване, проте набуття такого права власності відбулося з дотриманням чинного законодавства (висновок у постанові Верховного суду від 22 вересня 2021 року в справі № 523/18162/16).
У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Якщо спадковим договором на набувачів не покладено обов`язків вчинення будь-яких дій майнового або немайнового характеру, проте визначено право отримати у власність майно після смерті відчужувача та його дружини, це право підлягає спадкуванню у визначеному законом порядку (висновок у постанові Верховного суду від 22 вересня 2021 року в справі № 523/18162/16).
Так, з матеріалів справи та документів наданих Шостою Київською державною нотаріальною конторою вбачається, що спадкоємцем за законом, який має право отримати спадщину померлої ОСОБА_2 , є ОСОБА_1 , що підтверджується постановою від 25.03.2025 року державного нотаріуса Шостої Київської нотаріальної контори Прудь Н.В.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Крім того, за змістом ч. 1-3 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що судовим розглядом було встановлено право позивача на отримання спадщини і те, що спірна квартира входить до складу спадщини, перебувала у власності спадкодавця, а відтак суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись: ст.ст. 392, 1216, 1217, 1233, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273, 280, 353-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Шоста Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП: НОМЕР_5 ), право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому копія рішення суду не була вручена в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП: НОМЕР_5 ), адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідач: Київська міська рада, код ЄДРПОУ: 22883141, адреса 01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36.
Третя особа: Шоста Київська державна нотаріальна контора, код ЄДРПОУ: 02901859, адреса: 01021, місто Київ, вулиця Інститутська, будинок 13-А.
Повний текст судового рішення складено 20.05.2026 року.

Суддя О. М. Соколов