ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 922/3179/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Булгакової І.В. (головуючий), Власова Ю.Л., Малашенкової Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.,
представників учасників справи:

позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Пастораль" - Чорного О.В., адвоката (ордер від 07.05.2026 АЕ № 1502026),

відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна транспортна компанія "Еталон" - Максимова М. І., адвоката (ордер 
від 13.05.2026 АН № 1253627),
розглянув у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Пастораль" (далі - ТОВ "Пастораль", позивач, скаржник)
на рішення Господарського суду Харківської області від 15.12.2025 (суддя Юрченко В.С.) та постанову Східного апеляційного господарського суду 
від 02.04.2026 (головуючий суддя: Сгара Е.В., судді: Гетьман Р.А., Склярук О.І.)
у справі № 922/3179/25
за позовом ТОВ "Пастораль"
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна транспортна компанія "Еталон" (далі - ТОВ "Еталон", відповідач)
про стягнення коштів.
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
Короткий зміст позовних вимог
ТОВ "Пастораль" звернулося до суду з позовом до ТОВ "Еталон" про стягнення 1 489 528,56 грн пені та 261 987,68 грн договірної штрафної санкції (компенсаційної виплати), а всього 1 751 516,24 грн, обґрунтованого частковим невиконанням та неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором підряду на виконання робіт від 02.05.2023 
№ 28/04-ЗД (далі - договір).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
Господарський суд Харківської області рішенням від 15.12.2025 у справі 
№ 922/3179/25 позов задовольнив частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 550 969,38 грн пені та 97 719,04 грн договірної штрафної санкції (компенсаційної виплати), а в іншій частині позову відмовив.
При частковому задоволенні позову суд першої інстанції виходив з обставин доведеності факту порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань, у зв`язку із чим позивач правомірно заявив до стягнення неустойку, зважаючи на доведення обставин часткового прострочення виконання підрядних робіт та часткового їх невиконання. Між тим рішення місцевого суду мотивоване арифметичними неточностями у розрахунках позивача, у зв`язку із чим суд, зробивши перерахунок відповідних нарахувань, виснував про правильність нарахування пені у сумі 1 101 938,99 грн та договірної штрафної санкції (компенсаційної виплати) у сумі 195 438,08 грн.
Водночас, зважаючи на заявлене клопотання відповідача про зменшення неустойки на 90% на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), суд дійшов висновку про часткове його задоволення й зменшення розміру пені та штрафної санкції на 50%. Частково задовольняючи клопотання відповідача про зменшення неустойки, місцевий господарський суд врахував: - що сторонами по справі суду не надані докази власного майнового стану (відомості про фінансові результати господарської діяльності, зокрема, внаслідок виконання договору, наявність збитків чи прибутків у відповідному періоді тощо); - позивач не навів будь-яких обставин, які б надавали суду можливість встановити, які саме результати (в т.ч., фінансові) планував отримати позивач внаслідок виконання відповідачем робіт за договором, а також не надав будь-яких доказів, які б свідчили про недосягнення відповідних результатів саме внаслідок прострочення відповідачем свої зобов`язань; - ступінь виконання зобов`язання боржником; поведінку відповідача під час виконання робіт, яка свідчить про вжиття ним заходів для вчасного та повного виконання робіт; 
- відсутність будь-яких доказів настання для позивача негативних наслідків (у т.ч., майнових втрат) внаслідок порушення відповідачем строків виконання робіт.
За результатом апеляційного перегляду Східний апеляційний господарський суд постановою від 02.04.2026 у цій справі рішення місцевого суду змінив в частині стягнення пені та штрафної санкції, виклавши його резолютивну частину у новій редакції, якою стягнув з відповідача на користь позивача 220 387,75 грн пені та 39 087,62 грн договірної штрафної санкції (компенсаційної виплати), а в іншій частині позову відмовив.
Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення неустойки, суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції, що обґрунтованими до стягнення з ТОВ "Еталон" на користь ТОВ "Пастораль" є пеня у сумі 1 101 938,76 грн та договірна штрафна санкція (компенсаційна виплата) у сумі 195 438,08 грн. Водночас у вирішенні питання про зменшення неустойки апеляційний господарський суд, окрім іншого, зважив, що порушення зобов`язання відповідачем мало місце в сукупності: - з об`єктивними обставинами наявності постійних бойових дій та постійними обстрілами території м. Харкова, на території якого відповідач здійснює підприємницьку діяльність та відповідні підрядні роботи, що суттєво вплинуло на фінансовий стан підприємства-відповідача, а саме рівень доходів, який значно зменшився у порівнянні з довоєнними роками, на підтвердження чого відповідач надав до суду примірники податкових декларацій з податку на прибуток підприємств у період з 2019 по 2024 роках; - з високим ступенем виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором (на суму 6 193 359,95 грн при визначеній первісній договірній ціні робіт у сумі 6 296 067 грн); - з неодноразовим повідомленням відповідачем позивача про наявність обставин, які призвели до неможливості своєчасного виконання будівельних робіт. Наслідком аналізу зазначених обставин стало рішення про збільшення відсотку зменшення неустойки судом до 80%.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
ТОВ "Пастораль" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 та рішення Господарського суду Харківської області від 15.12.2025 у справі 
№ 922/3179/25, в якій просить Суд оскаржувані судові рішення в частині зменшення розміру пені та договірної штрафної санкції (компенсаційної виплати) скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
ТОВ "Пастораль" на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, Кодекс), посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме: 
статті 551 ЦК України та ухвалення оспорюваних судових рішень без урахування висновків щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, у постановах Верховного Суду: від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18; від 04.02.2020 у справі № 918/116/19; від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19; від 31.03.2020 у справі № 910/8698/19; від 14.07.2021 у справі № 916/878/20; від 29.04.2025 у справі № 911/1439/24, а також у постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі № 6-473цс16.
Також в обґрунтування підстав касаційного оскарження позивач у касаційній скарзі посилається на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України, вказуючи, що суди не дослідили зібрані у справі докази в їх сукупності, що за своїм змістом відповідає пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України.
За доводами скаржника, у спірних правовідносинах відсутні підстави для зменшення заявленої до стягнення суми неустойки. Суд першої інстанції повинен був об`єктивно оцінити, а суд апеляційної інстанції перевірити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, відповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в т.ч. вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків).
Доводи інших учасників справи
ТОВ "Еталон" подало відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині, клопоче про закриття касаційного провадження у цій справі на підставі частини першої статті 296 ГПК України, а у задоволенні касаційної скарги ТОВ "Пастораль" відмовити у повному обсязі.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
ТОВ "Пастораль" (замовник) та ТОВ "Еталон" (підрядник) уклали 02.05.2023 договір підряду на виконання робіт № 28/04-ЗД, відповідно до якого підрядник взяв на себе зобов`язання виконати земляні роботи, перелік яких наведений у додатках до цього договору на об`єкті замовника, розташованого за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, Пристолична територіальна громада (UA32040130000049927), кадастровий номер земельної ділянки: 3220883600:04:002:0020, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити належно виконану роботу за договірною ціною, яка передбачена додатком 
№ 1 до договору у сумі 6 296 067 грн.
Склад та обсяги робіт, визначені у додатку № 1 "Договірна ціна" та додатку 
№ 2 "Технічне завдання", які є невід`ємними частинами договору. Склад та обсяги робіт можуть бути переглянуті в процесі виконання робіт, шляхом укладання додаткової угоди до цього договору (пункт 1.3. договору).
Факт виконання робіт буде засвідчуватися актами приймання виконаних робіт, які підписані замовником і підрядником (пункт 1.4. договору).
Загальна вартість договору визначається сумою усіх актів приймання виконаних робіт до цього договору, погоджених та підписаних сторонам, на підставі фактичних об`ємів робіт, виконаних підрядником та одиничних розцінок, погоджених сторонами в додатку № 1 "Договірна ціна" до договору (пункт 2.1. договору).
Зміна вартості робіт (одиничних розцінок) оформляється відповідною додатковою угодою до цього договору, підписаною уповноваженими представниками сторін та скріпленою печатками сторін (пункт 2.3. договору).
Замовник здійснює платежі підряднику у порядку та строки визначені додатком № 1 "Договірна ціна" (пункт 2.5. договору).
Строки виконання робіт визначаються сторонами у додатку № 3 "Графік виконання робіт". Підрядник зобов`язується розпочати та закінчити виконання робіт у строк, передбачений пунктом 3.1. цього договору 
(пункти 3.1., 3.2. договору).
Датою закінчення виконання робіт вважається дата їх прийняття замовником та підписання акта приймання виконаних робіт 
(пункт 3.5. договору).
Підрядник гарантує, що після виконання робіт, передбачених цим договором, результат робіт буде відповідати додатку № 2 "Технічне завдання", умовам цього договору і такий результат буде придатний для використання його за цільовим призначенням. Роботи вважаються належно виконаними у разі відповідності таких робіт додатку № 2 "Технічне завдання" 
(пункти 3.6., 3.7. договору).
Підрядник зобов`язаний, зокрема, виконати роботи якісно та у встановлені цим договором строки, відповідно до додатку № 2 "Технічне завдання", правил та умов цього договору, а також забезпечити виконання робіт із дотриманням строків, передбачених цим договором (з урахуванням випадків передбачених у підпункті 4.3.6. договору) (підпункти 4.4.1., 4.4.2. договору).
Підрядник передає замовнику виконані роботи поетапно шляхом підписання актів приймання виконаних робіт, після виконання кожного етапу (або відповідної частини етапу), визначеного додатком № 3 "Графік виконання робіт". При цьому кожен етап може бути поділений підрядником пропорційно, частинами та заактований належним чином. Разом з актами приймання виконаних робіт підрядник надає замовнику геодезичну зйомку земельної ділянки об`єкта, де були проведенні роботи на даному етапі (частини етапу) (пункт 7.1. договору).
За порушення строків виконання робіт/строків усунення недоліків в роботах за цим договором, підрядник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,5 % від вартості невиконаних у строк робіт за кожний день прострочення. У разі порушення строків виконання робіт/строків усунення недоліків в роботах за цим договором більше, ніж на 10 банківських днів, підрядник на вимогу замовника зобов`язується додатково сплатити замовнику договірну штрафну санкцію (компенсаційну виплату) у розмірі 15% від вартості (ціни) невиконаних у строк підрядником робіт (пункт 8.3. договору).
Застосування санкцій не звільняє сторони від виконання прийнятих зобов`язань за договором та відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням зобов`язань за договором (пункт 8.4. договору).
Договір може бути змінений і доповнений тільки за домовленістю сторін, шляхом укладання відповідної додаткової угоди. Додаткові угоди та додатки до договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками. Всі виправлення за текстом цього договору мають силу та можуть братися до уваги виключно за умови, що вони у кожному окремому випадку датовані, засвідчені підписами сторін та скріплені їх печатками 
(пункти 12.3. та 12.4. договору).
Додатковою угодою № 1 від 16.05.2023 сторони погодили у новій редакції додаток № 1 "Договірна ціна" та передбачили, в т.ч., що загальна вартість робіт (договірна ціна) становить 5 877 051 грн, у т.ч. ПДВ 979 508,50 грн.
Додатковою угодою № 2 від 21.08.2023 сторони погодили у новій редакції Додаток № 1 "Договірна ціна" та передбачили, в т.ч., що загальна вартість робіт (договірна ціна) за період з 02.05.2023 по 16.08.2023 (включно) становить 5 024 792 грн, а за період з 21.08.2023 до повного виконання робіт загальна вартість робіт (договірна ціна) становить 2 082 920,55 грн.
Факт виконання земляних робіт підтверджується актами приймання виконаних робіт: від 10.05.2023 № 1 у кількості 9 654 м3 у сумі 656 472 грн з ПДВ; від 16.05.2023 № 2 у кількості 19 921 м3 у сумі 1 354 628 грн з ПДВ; 
від 24.05.2023 № 3 у кількості 80 630 м3 у сумі 578 160 грн з ПДВ; 
від 01.06.2023 № 4 у кількості 163 158 м3 у сумі 1 163 376 грн з ПДВ; 
від 26.06.2023 № 5 у кількості 11 214 м3 у сумі 807 408 грн з ПДВ, 
від 26.06.2023 № 6 у кількості 8 796 м3 у сумі 149 532 грн з ПДВ, від 05.07.2023 № 7 у кількості 4 378 м3 у сумі 315 216 грн з ПДВ, від 02.10.2023 № 8 у кількості 6 076 м3 у сумі 473 928 грн з ПДВ; від 06.10.2023 № 9 у кількості 
3 753 м3 у сумі 69 242,85 грн з ПДВ; від 09.10.2023 № 10 у сумі 373 776 грн з ПДВ; від 17.10.2023 № 11 у кількості 2 352 м3 у сумі 43 394,40 грн з ПДВ; 
від 20.12.2023 № 12 у кількості 1 175 м3 у сумі 21 678,75 грн з ПДВ; 
від 19.02.2024 № 13 у кількості 10 111 м3 у сумі 186 547,95 грн з ПДВ.
У пункті 3 додатку № 1 "Договірна ціна" до договору та пункті 2 додатку № 1 "Договірна ціна" до договору (в редакції, викладеної відповідно до додаткової угоди № 2 від 21.08.2023) сторони договору погодили наступний порядок оплати робіт підряднику: - перед початком виконання підрядником кожного виду робіт, замовник на підставі отриманого від підрядника рахунку на оплату, здійснює оплату у розмірі 20% від загальної вартості такого виду роботи (частину етапу такої роботи). Для цілей цього пункту під терміном вид робіт розуміється найменування робіт, яке визначене за кожним окремим порядковим номером, згідно із таблиці у пункті 1 цього додатку; - оплата у розмірі 80% від ціни фактично виконаних підрядником робіт (етапу робіт, виду робіт, частини етапу робіт), здійснюється замовником підряднику протягом 5 банківських днів з дати підписання сторонами акта приймання виконаних робіт.
Оплата замовником робіт у більшому розмірі, ніж погоджено сторонами у цьому додатку, не означає належне виконання підрядником обов`язків за договором (пункт 4 в редакції, підписаної одночасно з договором від 02.05.2023, та пункт 3 в редакції додаткової угоди № 2 від 21.08.2023).
На виконання пункту 3 додатку № 1 "Договірна ціна" до договору, підрядник виставляв замовнику рахунки на оплату: від 09.05.2023 № 35 у сумі 525 177,60 грн. з ПДВ; від 24.05.2023 № 39 у сумі 462 528 грн; від 02.06.2023 
№ 41 у сумі 930 700,80 грн з ПДВ; від 26.06.2023 № 47 у сумі 119 625,60 грн з ПДВ; від 26.06.2023 № 46 у сумі 645 926,40 грн з ПДВ; від 05.07.2023 № 51 у сумі 321 826 грн з ПДВ; від 02.10.2023 № 79 у сумі 473 928 грн з ПДВ; 
від 06.10.2023 № 86 у сумі 55 394,28 грн з ПДВ; від 17.10.2023 № 90 у сумі 34 715,52 грн з ПДВ; від 09.10.2023 № 87 у сумі 373 776 грн з ПДВ; 
від 20.12.2023 № 96 у сумі 17 343 грн з ПДВ; від 19.02.2024 № 12 у сумі 
149 238,36 грн з ПДВ.
Зобов`язання замовника щодо здійснення підряднику попередньої оплати в розмірі 20% від загальної вартості кожного виду робіт, а також щодо оплати 80% вартості фактично виконаних робіт у сумі 6 369 292,16 грн з ПДВ підтверджується доданими до матеріалів справи платіжними інструкціями за період з 03.05.2023 по 27.02.2024 (включно) та довідкою взаєморозрахунків.
Підрядник повідомив замовника листом від 19.05.2023, що І етап земляних робіт "Зняття шару ґрунту екскаватором, з улаштуванням та укочуванням буртів бульдозером t=0.45" повністю ним виконано, однак фактичний об`єм роботи (за даними геодезичної зйомки) становить 29 575 м3, що є меншим, аніж визначено договором (35 737 м3). Підрядник запропонував замовнику укласти додаткову угоду про зменшення обсягу робіт на І етапі до 29 575 м3.
Матеріали справи містять додаткову угоду № 1 від 16.05.2023 до договору, відповідно до якої сторони погодили зміну об`єму та ціну робіт.
Підрядник листом від 31.05.2023 повідомив замовника, що в процесі виконання ІІ етапу робіт "Зняття родючого шару ґрунту зі зворотною засипкою, виймання ґрунту з розширенням та заглибленням водойми, у т.ч. виймання ґрунту на будівельному майданчику із зони благоустрою та зворотна засипка в зону підлоги складу" виявлено, що вибурений ґрунт, який залишено після іншого підрядника, що займався виконанням робіт з палями, складає об`єм 515 м3 у твердому тілі. Також повідомив про наявність проблеми при взаємодії з підрядником по палям, по закінченню виконання робіт ймовірно буде отримано об`єм ґрунту "Насип" більший ніж "Виїмка" та залишиться певна ділянка на якій буде знаходитися зайвий ґрунт, через що просило замовника звернути увагу та врахувати цей об`єм при кінцевому розрахунку за виконання вказаного етапу робіт.
Підрядник у листі від 16.07.2024 № 3 зазначив, що замовник у відповідь на численні повідомлення та звернення стосовно вирішення робочих питань, що виникли у процесі виконання робіт, зупинив виконання робіт та обмежив доступ до будівельного майданчика, що є порушенням пункту 4.2.5. договору. Крім того, підрядник просив замовника повідомити про доцільність подальшого виконання робіт зі встановленням нових строків їх виконання або розірвання договору за домовленістю сторін, керуючись пунктом 11.2.
Замовник відповіді на вказані листи підрядника не надав, натомість листом від 28.08.2025 № 11/03 звернувся до підрядника з вимогою про повернення надлишково сплачених коштів у сумі 175 392,21 грн, з посиланням на те що підрядник виконав фактичну кількість робіт на суму 6 193 359,95 грн з ПДВ, в той час як замовник здійснив оплату робіт на загальну суму 6 369 292,16 грн з ПДВ.
У подальшому ТОВ "Пастораль" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "Еталон" про стягнення 1 489 528,56 грн пені та 261 987,68 грн штрафної санкції, тобто, причиною спору у справі стало питання щодо наявності або відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення виконання зобов`язань за договором підряду стосовно строків виконання робіт та часткового їх не виконання взагалі.
Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині виходили з того, що обставини укладення між сторонами договору та його неналежного виконання відповідачем підтверджено матеріалами справи, а нарахування позивачем неустойки за порушення строків виконання підрядних робіт, здійснено правомірно, однак арифметичний розрахунок здійснений позивачем є не точним.
Водночас відповідачем заявлено клопотання про зменшення заявленої до стягнення неустойки на підставі частини третьої статті 551 ЦК України.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Імперативні приписи частини другої статті 300 ГПК України чітко встановлюють межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд ухвалою від 30.04.2026 відкрив касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ТОВ "Пастораль".
Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
Предметом судового розгляду у цій справі є питання стягнення неустойки, нарахованої відповідачу за неналежне виконання ним зобов`язань за договором підряду, які суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, визнав обґрунтованою, однак зменшив її на 50%, а суд апеляційної інстанції зменшив таку до 80%, проти чого заперечує позивач.
Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, враховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Судові рішення, з огляду на підстави касаційної скарги, переглядаються в межах відмови у стягненні 80% неустойки від заявленої суми. В іншій частині судові рішення не оскаржується, а тому згідно з частиною першою 
статті 300 ГПК в касаційному порядку не переглядаються.
Згідно зі частиною третьою статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини першої статті 550 ЦК України.
Застосоване у статті 551 ЦК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 910/15705/21, від 01.02.2023 у справі 
№ 914/3203/21, від 22.05.2024 у справі № 911/95/20, від 18.12.2024 у справі 
№ 921/320/24). При цьому розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі; тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена права компенсації своїх майнових втрат; такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків; такими правилами є правила про неустойку, передбачені 
статтями 549-552 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі 
№ 902/417/18 наголосила, що для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
Зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.
Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії. Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема у постановах: від 05.09.2023 у справі № 907/583/22, від 28.11.2023 у справі 
№ 916/1504/22, від 03.12.2024 у справі № 904/872/24, від 03 грудня 2024 у справі № 909/321/24.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зазначив, що чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою для зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2024 у справі 
№ 911/952/22 сформувала висновки щодо застосування зазначеної норми права, зазначивши, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Аналіз змісту оскаржуваних судових рішень у справі № 922/3179/25 свідчить, що суди реалізували надане їм законом право на зменшення розміру неустойки за наслідками аналізу й оцінки доказів, дослідження конкретних обставин справи, а також з урахуванням фактичної та доказової бази, що визначає зміст і умови відповідних правовідносин, дійшли висновку щодо наявності підстав для зменшення розміру пені та штрафної санкції.
Враховуючи підстави касаційного оскарження, Верховний Суд виходить з того, що в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення неустойки, які водночас мають узгоджуватися з положенням частини третьої 
статті 551 ЦК України, а також досліджуватися та оцінюватися судом у порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.
Під час зменшення розміру неустойки, суд першої інстанції (з чим погодився і суд апеляційної інстанції) вважав, що з урахуванням порушення зобов`язання відповідачем, яке мало місце в сукупності: - з об`єктивними обставинами наявності постійних бойових дій та постійними обстрілами території м. Харкова, на території якого відповідач здійснює підприємницьку діяльність, що суттєво вплинуло на фінансовий стан підприємства-відповідача, а саме рівень доходів, який значно зменшився у порівнянні з довоєнними роками, на підтвердження чого відповідач надав до суду примірники податкових декларацій з податку на прибуток підприємств у період з 2019 по 2024 роках; 
- з високим ступенем виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором (на суму 6 193 359,95 грн при визначеній первісній договірній ціні робіт у сумі 6 296 067 грн); - з неодноразовим повідомленням відповідачем позивача про наявність обставин, які призвели до неможливості своєчасного виконання будівельних робіт, що сукупно свідчить про наявність підстав для застосування положень статей, якими передбачена можливість зменшення розміру неустойки.
Тобто, у межах своїх дискреційних повноважень та з урахуванням ключових чинників, викладених у наведених вище постановах Верховного Суду, з дотриманням приписів статті 551 ЦК України, місцевий суд вважав за можливе зменшити заявлений до стягнення позивачем розмір неустойки на 50%, а суд апеляційної інстанції зменшив вказаний розмір неустойки до 80%.
З огляду на викладене, суд вважає, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано застосували у цій справі надане частиною третьою 
статті 551 ЦК України право щодо зменшення розміру неустойки.
Відтак, проаналізувавши зміст постанов Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18; від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18; від 04.02.2020 у справі № 918/116/19; від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19; від 31.03.2020 у справі № 910/8698/19; від 14.07.2021 у справі № 916/878/20; від 29.04.2025 у справі № 911/1439/24, а також у постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі № 6-473цс16, за критеріями подібності, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, та наявність/відсутність правових висновків, які не враховано судами під час розгляду цієї справи, Верховний Суд дійшов висновку про неподібність цих справ. Зміст судових рішень у цих справах свідчить про різні підстави для зменшення розміру неустойки, які за своїми ознаками відрізняються від тих, що мають місце у справі, що розглядається. Між тим висновки Верховного Суду, викладені у цих постановах, стосовно підстав для зменшення розміру неустойки, свідчить, що з них не можна виокремити умови їх застосування поза специфічних обставин тих справ і застосувати у цій справі. До того ж, Верховний Суд у наведених справах не формулював висновків, які б певним чином додатково обмежували умови здійснення розсуду суду у питаннях зменшення розміру неустойки так, щоб тільки один варіант реалізації розсуду суду можна було вважати правильним. Тому відсутні підстави вважати, що у тих випадках, коли суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність порушення норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права при реалізації судами власної дискреції, що тільки такий варіант реалізації дискреції слід вважати законним. Отже, Суд у цих справах вбачає неподібність правовідносин.
Відтак, застосування норм матеріального права у контексті таких правовідносин не може бути однаковим, а судові рішення Верховного Суду, на які посилається скаржник для обґрунтування своєї позиції, не є релевантними до обставин цієї справи.
Верховний Суд звертає увагу скаржника, що недостатньо лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (в якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Суд звертає увагу на те, що суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №925/698/16).
У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій надали оцінку всім доказам, що надані сторонами, до переоцінки яких, у силу приписів 
статті 300 ГПК України, суд касаційної інстанції вдаватися не може. Встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої та апеляційної інстанцій.
Зважаючи на викладене, оскільки доводи скаржника щодо неправильного застосування судом норм права про зменшення розміру неустойки за рішенням суду не знайшли підтвердження в межах підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваних судових рішень у зазначеній скаржником частині та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Таким чином, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження.
Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України встановлено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Верховний Суд зазначає, що з огляду на принцип диспозитивності виключно скаржником визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстави для касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.
Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, оскільки висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, Верховний Суд, на підставі пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу, дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Пастораль" на рішення Господарського суду Харківської області від 15.12.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 у справі № 922/3179/25.
Стосовно підстави касаційного оскарження за пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
За змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
Оскільки у цій справі не підтвердилися визначені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої 
статті 287 ГПК України, Верховний Суд не вбачає правових підстав для розгляду доводів касаційної скарги ТОВ "Пастораль" за пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України.
З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що надала вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.
Інших доводів на обґрунтування незаконності оскаржуваних судових рішень у цій справі касаційна скарга не містить, а тому така підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення. При цьому доводи відповідача, викладені у відзиві, беруться до уваги Судом в тій частині, яка узгоджується з мотивами цієї постанови.
Таким чином, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
З огляду на викладене визначених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається.
З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції Суд вважає, що доводи ТОВ "Пастораль", викладені у касаційній скарзі про неврахування висновків щодо застосування норми права, викладених у постановах Верховного Суду, не підтвердилися та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою позивача у частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої 
статті 287 ГПК України, необхідно закрити, а з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини другої 
статті 287 Господарського процесуального кодексу України - залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Судові витрати
Зважаючи на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу ТОВ "Пастораль" без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 296, 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Пастораль" на рішення Господарського суду Харківської області від 15.12.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 у справі № 922/3179/25 з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Пастораль" з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 15.12.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 у справі № 922/3179/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова