Дата документу 15.05.2026	Справа № 554/6960/26	
 	Провадження № 3/554/844/2026	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«15» травня 2026 року    м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі: головуючого - судді Сметаніної А.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з УПП в Полтавській області ДПП (адреса: 38751, Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Розсошенці, вул. Кременчуцька, буд. 2в) у відношенні:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Карлівка, Полтавської області, громадянина України, командира відділення Територіального управління ССО в Полтавській області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , 
- за ч.2 ст. 173-2 КУпАП, 

В С Т А Н О В И В:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 27.04.2026 року, 27 квітня 2026 року, близько 21.20 години, в АДРЕСА_1 , батько ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: умисні дії психологічного характеру, які полягають у нецензурній лайці та образливому чіплянні, внаслідок чого було завдано шкоду психічному здоров`ю потерпілого ОСОБА_2 .

В судовому засіданні  ОСОБА_1  заперечив вчинення домашнього насилля щодо свого сина, зазначив, що ніяких дій психологічного характеру відносно сина не вчиняв, нецензурною лайкою не висловлювався, не ображав та не чіплявся до нього.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_3 – мати ОСОБА_2 заперечила вчинення домашнього насильство відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Повідомила, що 27.04.2026 року її чоловік ОСОБА_1 прийшов додому в агресивному стані, кричав на неї нецензурною лайкою, чіплявся до неї та кидав речі, вона злякалася та викликала поліцію. Син при цьому перебував у своїй кімнаті, дивився телевізор, із кімнати не виходив і нічого не чув. Ніяких дій психологічного характеру відносно сина вчинено не було. 

Суд, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , дослідивши зібрані по справі докази, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків:

Згідно зі статтею 1 КУпАП завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їхньої компетенції відповідно до закону.
Частиною 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається з вимог ст. 251 КупАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП до протоколу додано копію письмових пояснень ОСОБА_3 , копію термінового заборонного припису стосовно кривдника та форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 , згідно якої був визначений високий рівень небезпеки.

Надавши оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення, а також надані до нього документи не є достатніми доказами, котрі дають підстави обґрунтовано вважати, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Так, диспозицією ч. 2 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року №2229-VIII психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Разом з тим, належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 дій психологічного характеру відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме висловлювання нецензурною лайкою чи образливе чіпляння, матеріали справи не містять. 

Також відсутні належні та допустимі докази наслідків дій, вчинених ОСОБА_1 для психологічного стану його сина, хоча в даному випадку доказуванню підлягає реальність сприйняття відповідних дій кривдника постраждалою особою як таких, що посягають на його безпеку чи безпеку третіх осіб, створюють емоційну невпевненість, нездатність захистити себе. Ці дані можливо встановити і на підставі пояснень постраждалої особи та кривдника, але вони обов`язково мають бути зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення (які саме дії, бездіяльність, висловлювання кривдника призвели до яких конкретно наслідків для постраждалої особи).

Однак, матеріали справи не містять навіть пояснень постраждалої особи, а саме сина ОСОБА_2 , з яких суд міг би встановити, які саме дії відносно нього були вчинені та які наслідки для фізичного чи психологічного здоров`я були завдані постраждалій особі діями ОСОБА_1 . 

Матеріали справи містять письмові пояснення матері ОСОБА_2 – ОСОБА_3 з яких вбачається, що ОСОБА_1 вчинював дії психологічного та фізичного характеру лише відносно неї.

З пояснень ОСОБА_3 , наданих суду, вбачається, що 27.04.2026 року її чоловік ОСОБА_1 прийшов додому в агресивному стані, кричав на неї нецензурною лайкою, чіплявся до неї та кидав речі, вона злякалася та викликала поліцію. Син при цьому перебував у своїй кімнаті, дивився телевізор, із кімнати не виходив і нічого не чув. Ніяких дій психологічного характеру відносно сина ОСОБА_1 вчинено не було. 

Таким чином, жодного доказу на підтвердження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно свого сина матеріали справи не містять. 

Згідно положень ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

У п. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, принципі 36 Зводу принципів захисту всіх осіб, ст. 62 Конституції України закріплено одне з найважливіших положень демократичної, правової держави презумпцію невинуватості, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Спираючись на положення ч.1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява №926/08), суд доходить висновку, що направлений до суду матеріал про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, отже, суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, вважаю за необхідне провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 1, 7, 9, 23, 33, ч.2 173-2, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:
Провадження у справі відносно  ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП - закрити, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Полтави протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. 

Суддя Шевченківського районного 
суду міста Полтави: Аліна СМЕТАНІНА