провадження № 3/294/866/26
справа № 294/1984/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2026 року  м. Чуднів

Суддя Чуднівського районного суду Житомирської області Білера І.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з ВП №2 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-
В С Т А Н О В И В:
22.11.2025 о 17 год. 10 хв. на автодорозі Шепетівка Чуднів Бердичів 75 км Т2309 гр. ОСОБА_1 під час руху керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка мова, почервоніння шкіри обличчя, від огляду у встановленому законом порядку на місці за допомогою приладу «Драгер» або в медичному закладі відмовився під запис на нагрудну бодікамеру 857475, чим порушив п. 2.5. ПДР - відмова особи, яка керує ТЗ, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції .
Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що складено протокол серії ЕПР1 №520702 від 22.11.2025.
У судовому засіданні захисник – адвокат Якимчук О.М. просив закрити справу у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, обґрунтовуючи клопотання тим, що працівниками поліції було порушено порядок проведення огляду, протокол про адміністративне правопорушення втратив свою цілісність, оскільки розрізаний на частини та змонтований шляхом наклеювання на аркуш паперу А4, що свідчить про втручання у документ після його складання та підписання, можливу підробку та, відповідно, неналежність та недопустимість такого доказу, поліцейськими під час складання протоколу не було роз`яснено прав та обов`язків ОСОБА_1 , відеозапис, долучений до матеріалів справи, є фрагментарним та неінформативним, постійно зникає звук та відео, а тому також не може бути визнаний допустимим доказом у справі, факт керування транспортним засобом також є непідтвердженим матеріалами справи, а також не долучено доказів наявності підстав для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , свідок ОСОБА_2 надавав пояснення у справі під диктовку працівника поліції, а тому такі свідчення не можуть бути прийняті судом до уваги.
У судове засідання 01.05.2026 також прибув ОСОБА_1 , надав суду показання, що рухався додому, коли попереду різко зупинився свідок ОСОБА_2 , внаслідок чого він змушений був різко гальмувати та опинився в кюветі. Після цього він визвав евакуатор. Оскільки їхав з села, то у нього було при собі домашнє вино, яке він випив близько 300 грам, чекаючи евакуатор. Через 15 хвилин прибули працівники поліції, запитали, чи він щось вживав, на що він повідомив, що випив вино. Після отримання документів працівники поліції відразу почали складати протокол.
У судове засідання 01.05.2026 викликався свідок ОСОБА_2 , який не прибув, однак захисником надано суду довідку КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради від 27.04.2026 про те, що ОСОБА_2 перебуває на стаціонарному лікуванні у вказаному закладі. Зважаючи на те, що учасники процесу не наполягали на повторному виклику свідка, а також враховуючи наявний в матеріалах справи відеозапис, суд не вважав за необхідне відкладати розгляд справи та вживати заходів до повторного виклику свідка. 
Дослідивши матеріали справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з положенням ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Положення ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, у тому числі наркотичного.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Процедура виявлення у водіїв ознак алкогольного сп`яніння та проведення огляду визначено ст. 266 КУпАП, Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735.
Судом досліджено наступні докази, які наявні в матеріалах справи:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №520702 від 22.11.2025, який складається з двох частин;
- письмові пояснення свідка ОСОБА_2 , згідно яких 22.11.2025 близько 16 год. 55 хв. він керував автомобілем марки «ОPEL COMBO» на автодорозі Шепетівка-Чуднів-Бердичів поблизу с. Будичани, припаркував на узбіччі свій автомобіль, та почув позаду звук гальм. Вийшовши з транспортного засобу, побачив ТЗ «Hyundai Santa Fe», днз НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , при цьому останній не зміг чітко повідомити, чому з`їхав в кювет; 
- розписку про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу, від підпису якого водій ОСОБА_1 відмовився; 
- розписку про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, від підпису якого водій ОСОБА_1 відмовився; 
- пояснення ОСОБА_1 , від надання яких останній відмовився; 
- довідку про належність транспортного засобу марки «Хундай Санта Фе», днз НОМЕР_1 , ОСОБА_1 ;
- довідку про те, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_2 ;
- два відеофайли з відеореєстратора 857475, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. З першого відеофайлу, який не містить звуку, вбачається, що 22.11.2025 в темну пору доби працівники поліції прибули на місце події (транспортний засіб перебуває у кюветі на аварійній сигналізації, поряд стоїть водій ОСОБА_1 , який спілкується по телефону). З другого відеофайлу зі звуком, встановлено, що на запитання поліцейського, куди їхав ОСОБА_1 , останній повідомив, що прямо. В розмову вступив свідок ОСОБА_2 , який повідомив, що він включив правий поворот, з`їхав на узбіччя з метою протерти фари, коли почув різке гальмування. Поліцейський, виясняючи обставини, констатує, що зіткнення між транспортними засобами не відбулось, після чого повідомляє ОСОБА_1 , що у нього виявлено ознаки сп`яніння, що є підставою для проведення освідування. На запитання, чи буде ОСОБА_1 проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці чи в медичному закладі, останній чітко відповів «ні». Поліцейський сказав ОСОБА_1 закривати автомобіль та їхати до КНП «Чуднівська лікарня», однак той відповів «давайте без лікарні». Коли поліцейський перепитав ОСОБА_1 , чи пройде він огляд на місці, той погодився і пішов з працівником поліції до службового автотранспорту. Однак, перебуваючи біля службового транспорту, ОСОБА_1 почав просити обійтись без «Драгера», оскільки він дійсно випив вина. Поліцейський повторно уточнив, чи ОСОБА_1 буле проходити огляд, на що він знову повідомив, що відмовляється. Після цього поліцейський попросив ОСОБА_1 присісти, бо він хоче ознайомити його з правами та обов`язками, на що той повідомив, що знає свої права і обов`язки та почав вимагати назвати у відповідності до ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» причину зупинки, на що поліцейський пояснив, що вони під`їхали на місце ДТП, оскільки транспортний засіб ОСОБА_1 знаходиться в кюветі. Після цього поліцейський сів в транспортний засіб, в якому у свідка ОСОБА_2 його колега відбирав пояснення, та почав диктувати, яку інформацію відобразити у поясненнях. Після того, коли ОСОБА_1 перебував у службовому транспортному засобі з поліцейським, останній зачитав йому права, передбачені ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. На запитання, чи визнає ОСОБА_1 те, що керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, останній визнав ствердно. 
Отже, аналізуючи кожен наведений вище доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При цьому, доводи захисника з приводу відсутності підстав для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 судом відхиляються як необґрунтовані, зважаючи на таке.
Саттею 52-3 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що до повноважень Національної поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху належать, окрім іншого, забезпечення безпеки дорожнього руху.
Статтею 18 Закону України «Про Національну поліції» визначено обов`язок поліцейського, зокрема, надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я (п. 4).
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліції» поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція, серед іншого, відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності.
Таким чином, сукупність вказаних норм чинного законодавства свідчить про те, що у даному випадку, коли транспортний засіб ОСОБА_1 перебував у кюветі на узбіччі дороги в темну пору доби, що могло свідчити про ДТП, працівники патрульної поліції, які виявили вказаний факт, не просто мали право, а були зобов`язані діяти задля забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме зупинитись, з`ясувати обставини та вимагати пояснення причин події. 
Крім того, суд наголошує, що предметом доказування у цій справі є фактичні дані про керування особою транспортним засобом та відмова цієї особи від проходження огляду на стан сп`яніння. Законність підстави зупинки транспортного засобу не охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП і дії працівників поліції щодо законності таких підстав можуть бути оскаржені в окремому порядку, зокрема, в адміністративному, з наданням суду відповідних доказів. До того ж, стороною захисту не обґрунтовано суду, яким чином правомірність дій працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Безпідставними також є твердження захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, оскільки факт керування підтвердив сам ОСОБА_1 як під час надання ним пояснень працівнику поліції 22.11.2025 під час складання протоколу, що чітко видно на відеозаписі, долученому до матеріалів справи, так і в судовому засіданні 01.05.2026.
Необґрунтованими також є і доводи захисника про те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені Конституцією України та ст. 268 КУпАП, оскільки з відеозапису, оглянутого в судовому засіданні, встановлено, що працівник поліції роз`яснив водієві його права та обов`язки, передбачені ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, на що ОСОБА_1 відповів, що від підписання документа відмовляється, вимагаючи повернути йому посвідчення водія. Відтак порушення правил складання протоколу про адміністративне правопорушення, які були б підставою для закриття провадження у справі, відсутні.
Посилання захисника на відсутність акту огляду водія на стан сп”яніння не узгоджуються з вимогами законодавства, оскільки згідно з п. 10 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015, визначено що результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, проте враховуючи, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 не проводився, підстав для складання такого акта у працівників поліції не було.
Відсутність направлення на проходження огляду на стан сп`яніння також не спростовує винуватості ОСОБА_1 , який відмовився від такого огляду і така відмова була беззаперечною.
Щодо тверджень захисника про втрату цілісності самого протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №520702 від 22.11.2025, суд звертає увагу на таке.
Вимоги щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення передбачені передбачені ст. 256 КУпАП, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015.
Положеннями статті 256 КУпАП визначено, що протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій особи, є одним із основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити наступне: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Пунктом 1 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення (додаток 1) складається в письмовій формі відповідно до статті 254 КУпАП. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: письмові пояснення свідків правопорушення в разі їх наявності; акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу в разі здійснення його затримання; акт огляду на стан сп`яніння в разі проведення огляду на стан сп`яніння; інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.
За наявності технічної можливості протокол про адміністративне правопорушення складається в електронній формі з автоматичним присвоєнням йому відповідної серії та номера, який роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. За наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення підписується також цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу про адміністративне правопорушення в ньому робиться відповідний запис.
Пункт 7 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 передбачає, що не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.
Таким чином, аналізом вищезазначених норм чинного законодавства не передбачено заборону поділу протоколу про адміністративне правопорушення на частини, сторінки, тощо, у зв`язку з чим факт поділу протоколу серії ЕПР1 №520702 від 22.11.2025 на дві частини не свідчить про наявність в діях поліцейських будь – яких порушень, які тягнуть за собою визнання доказу недопустимим. 
Разом з тим, слушною є позиція сторони захисту щодо визнання недопустимим доказом письмови пояснень свідка ОСОБА_2 від 22.11.2025, які містяться в мателіалах справи, оскільки вказані пояснення написані під диктовку працівника поліції, що підтверджується відеозаписом, та є грубим порушенням вимог ст. 272 КУпАП щодло надання свідком правдивих пояснень, оскільки версія події, відображена у вказакних поясненнях, є правдивою версією поліцейського, а не свідка ОСОБА_2 , а отже вказані пояснення не беруться до уваги при прийнятті рішення у цій справі.
Тож проаналізувавши наявні у матерілах справи докази, суддя дійшов висновку, що переконливих доводів, які б безумовно спростовували вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, стороною захисту не було наведено, а обставини, на які покликається захисник, окрім порушення процедури отримання пояснень свідка ОСОБА_2 , були в повній мірі спростовані доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При цьому, суд враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява №4909/04).
Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно зі ст. 17 КУпАП у справі не встановлено. Строки притягнення до адміністративної відповідальності не збігли.
Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.
Виходячи з наведеного, враховуючи характер вчиненого правопорушення, беручи до уваги, що умисні протиправні дії правопорушника безпосередньо створюють загрозу для інших учасників дорожнього руху та оточуючих, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку скоєного адміністративного правопорушення, враховуючи особу правопорушника, а також інші обставини, що мають істотне значення, суд дійшов висновку, що до ОСОБА_1 необхідно застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, визнавши його таким, що забезпечить мету адміністративного стягнення у вигляді належної міри відповідальності за вчинення правопорушення, з метою виховання порушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень. 
Згідно ст. 40-1 КУпАП, з особи, на яку накладено адміністративне стягнення, стягується судовий збір у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір».
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 36, 40-1, 130, 268, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень (рахунок для сплати: UA368999980313060149000006001, отримувач коштів: ГУК в Житомир.обл/Житомир.обл/21081300, ЄДРПОУ 37976485) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп. (рахунок для сплати: UA908999980313111256000026001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106/22030106, ЄДРПОУ 37993783).
Роз`яснити ОСОБА_1 що відповідно до вимог статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу в установлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначений постановою Кабінету Міністрів України.
На постанову може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя     Ірина  БІЛЕРА