ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/4486/25 Головуючий суддя І інстанції Демченко С. В.
Провадження № 22-ц/818/857/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші справи позовного провадження 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 02 липня 2026 року м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :
головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Київського районного суду м.Харкова від 18 серпня 2025 року у справі № 953/4486/25 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання правочину недійсним,
В С Т А Н О В И В :
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 09 липня 2025 року за клопотанням позивачки ОСОБА_1 її позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання правочину недійсним залишено без розгляду.

14 липня 2025 року до суду першої інстанції надійшла заява від представника відповідача ТОВ «Коллект Центр» – адвоката Ткаченко М.М. про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 14 500 грн.
Заява обґрунтована тим, що ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 09 липня 2025 року за клопотанням позивачки ОСОБА_1 її позов до ТОВ «Авентус Україна», ТОВ «Коллект Центр», ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання правочину недійсним залишено без розгляду. Вказано, що у зв`язку з розглядом вищевказаної справи ТОВ «Коллект Центр» понесло витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 500 грн на підставі Договору про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01 липня 2024 року, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», що підтверджується Актом про надання юридичної допомоги. Разом із тим питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу не було вирішено під час постановлення ухвали від 09 липня 2025 року, що зумовило звернення до суду із зазначеною заявою.

Додатковим рішенням Київського районного суду м.Харкова від 18 серпня 2025 року заяву представника відповідача задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що додаткове рішення не відповідає нормам матеріального права, засадам справедливості, добросовісності та розумності, а також ухвалене з порушенням норм процесуального права.
Вказує, що у заяві про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не зазначено та не доведено, які саме необґрунтовані дії позивачки були вчинені та у чому вони полягали.
Зазначає, що звернулася до суду з позовом з метою захисту своїх законних прав та інтересів. Однак у ході судового розгляду з`ясувалося, що у справі взагалі відсутні докази укладення кредитного договору, у зв`язку з чим визнання такого договору недійсним у судовому порядку було недоцільним та безпідставним. Саме тому вона звернулася до суду з клопотанням про залишення позову без розгляду.
У зв`язку з цим вважає, що не вона зловживає процесуальними правами та діє необґрунтовано, а відповідач – ТОВ «Коллект Центр», який безпідставно вимагає від неї сплати коштів за договором за відсутності доказів, що підтверджують факт його укладення.
Вважає, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації відповідачу понесених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. Водночас у цій справі залишення позову без розгляду саме по собі не підтверджує факту зловживання позивачкою своїми процесуальними правами.
Крім того, звертає увагу на те, що суд першої інстанції ухвалив додаткове рішення 18 серпня 2025 року за заявою, яка надійшла до суду 14 липня 2025 року, тобто з порушенням десятиденного строку, визначеного ч.3 ст.270 ЦПК України.
Разом із цим зазначає, що суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права прийняв до розгляду та дослідив докази, що підтверджують понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу, які були подані в електронному вигляді вже після залишення позову без розгляду. Вказує, що зазначені докази також подані з порушенням вимог ст.100 ЦПК України, оскільки не містять відомостей про наявність оригіналу електронного доказу. Крім того, зазначає, що до Акта про надання юридичної допомоги внесено недостовірні відомості щодо надання послуг, які адвокатським об`єднанням фактично не надавалися. При цьому в зазначеному Акті відсутні відомості про те, що правнича допомога надавалася саме у цій справі. У зв`язку з цим вважає, що заява представника відповідача не підлягає задоволенню.

У відзиві представник ТОВ «Вердикт Капітал» – адвокат Ткаченко М.М. не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить відмовити у її задоволенні, а додаткове рішення суду першої інстанції від 18 серпня 2025 року залишити без змін.
Вказує, що ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 09 липня 2025 року за клопотанням позивачки ОСОБА_1 її позов до ТОВ «Авентус Україна», ТОВ «Коллект Центр», ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання правочину недійсним залишено без розгляду.
Враховуючи необґрунтовані дії позивачки, ТОВ «Коллект Центр» скористалося своїм правом, передбаченим ч.5 ст.142 ЦПК України, та звернулося до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просило стягнути на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 500,00 грн.
Зазначає, що під час розгляду справи №953/1730/24 судом першої інстанції, з висновками якого погодився Харківський апеляційний суд, було встановлено факт укладення кредитного договору №4344315 від 20 червня 2021 року з ОСОБА_1 та факт надання грошових коштів на його виконання.
Враховуючи, що судові рішення у вказаній справі набрали законної сили, обставини, встановлені судами під час її розгляду, є преюдиційними та не підлягають повторному доказуванню.
Разом із тим при поданні відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 у цій справі ТОВ «Коллект Центр» надало вичерпні пояснення по суті спору, зокрема щодо укладення кредитного договору та надання грошових коштів на його виконання. Крім того, на виконання ухвали Київського районного суду м.Харкова від 13 травня 2025 року товариством було подано письмові пояснення, до яких додано CD-диск з оригіналами кредитного договору та додатків до нього, а також докази видачі кредиту, у тому числі виписку з банківського рахунку ОСОБА_1 , яка підтверджує зарахування грошових коштів за кредитним договором.
Пояснює, що також первісний кредитор – ТОВ «Авентус Україна» надав належні докази того, що кредитний договір, який позивачка просила визнати недійсним, був 28-м кредитним договором, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна», а також інші докази, витребувані ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 13 травня 2025 року. Усі зазначені докази містяться в матеріалах справи.
На підставі викладеного представник відповідача вважає, що, обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 з метою введення суду в оману зазначила завідомо недостовірну інформацію про те, що не укладала з ТОВ «Авентус Україна» Договір про надання споживчого кредиту №4344315 від 20 червня 2021 року та не отримувала грошових коштів за цим договором. На думку представника відповідача, такі дії є грубим зловживанням процесуальними правами в розумінні ст.44 ЦПК України, оскільки надання завідомо недостовірної інформації спричиняє затягування розгляду справи та перешкоджає здійсненню правосуддя.
Зазначає, що матеріалами справи та судовими рішеннями у справі №953/1730/24, які набрали законної сили, підтверджено факт укладення позивачкою кредитного договору з ТОВ «Авентус Україна» та отримання нею кредитних коштів, а тому необґрунтованість дій позивачки є доведеною.
Вказує, що суд першої інстанції правомірно ухвалив додаткове рішення про розподіл судових витрат, оскільки ухвала про залишення позову без розгляду є видом судового рішення, а порушення строку розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення саме по собі не є підставою для його скасування.
Також зазначає, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «Коллект Центр» надало договір про надання правової допомоги, прайс-лист адвокатського об`єднання, заявку на надання юридичної допомоги та витяг з акта про надання юридичної допомоги, а відповідно до усталеної практики Верховного Суду такі витрати підлягають розподілу незалежно від того, чи були вони фактично сплачені на момент вирішення справи. З огляду на викладене вважає, що надані ТОВ «Коллект Центр» докази є належними та достатніми для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а додаткове рішення суду – без змін.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимогу про компенсацію понесених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, якщо вони виникли внаслідок необґрунтованих дій позивача. З огляду на це суд дійшов висновку, що доводи позивачки про неможливість ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у разі залишення позову без розгляду є безпідставними.
Вирішуючи питання про розмір витрат на професійну правничу допомогу, суд врахував складність справи, обсяг наданих представником відповідача послуг, час, витрачений на їх надання, принцип співмірності судових витрат, критерії їх реальності та розумності, а також значення справи для сторін і результати її розгляду. З урахуванням зазначених обставин суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат є завищеним.
З огляду на викладене суд визнав обґрунтованими витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн та стягнув зазначену суму з позивачки на користь відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 09 липня 2025 року за клопотанням позивачки ОСОБА_1 її позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання правочину недійсним залишено без розгляду.
14 липня 2025 року до суду першої інстанції надійшла заява від представника відповідача ТОВ «Коллект Центр» – адвоката Ткаченко М.М. про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 14 500 грн, тобто у передбачені положеннями ч.8 ст.141 ЦПК України строки.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М.М. надала суду такі документи: Договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01 липня 2024 року, Прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», Акт №1ВХ про надання юридичної допомоги від 09 липня 2025 року, Заявку на надання юридичної допомоги №1 від 20 травня 2025 року.
З наданого стороною відповідача Акта №1ВХ про надання юридичної допомоги від 09 липня 2025 року вбачається, що АО «Лігал Ассістанс» надало ТОВ «Коллект Центр» юридичні послуги, а саме: усна консультація, вартість послуг – 4 500 грн, участь представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції, вартість послуг – 1 000 грн, надання відзиву на позовну заяву, вартість послуг – 4 500 грн, надання додаткових пояснень – 4 500 грн.

Частиною першою статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
З огляду на це колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що доводи позивачки про неможливість ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у разі залишення позову без розгляду є безпідставними.
Згідно з ч.9 ст.141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Таким чином, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами або виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.
Зловживання правами характеризується умислом порушити порядок цивільного судочинства.
Відповідно до ч.2 ст.44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. 
Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснюються лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом щодо відомих обставин справи з метою обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь у справі, а також з метою перешкоджання діяльності суду щодо правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи, що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.
Разом з тим звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст.55, 124 Конституції України, та забезпечує доступ до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача є формою закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія є диспозитивним правом позивача, передбаченим нормами ЦПК України.
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою ст.129 Конституції України.
Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи мав недобросовісний позивач на меті протиправну мету – ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисними та який ступінь його вини і чим це підтверджується.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах містяться у постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №148/312/16-ц, від 28.01.2019 у справі №619/1146/17-ц, від 14.01.2021 у справі №521/3011/18.

З матеріалів справи вбачається, що 20.06.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №4344315, відповідно до умов якого товариство надало позивачці кредит у сумі 17 800,00 грн, а остання зобов`язувалась повернути його на умовах та у строк, передбачені Договором, та сплатити відсотки за користування грошовими коштами.

24.01.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №24-01/2022, на підставі якого останнє набуло права вимоги до ОСОБА_1 за Договором №4344315 про надання споживчого кредиту від 20 червня 2021 року. 

10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, на підставі якого ТОВ «Коллект Центр» набуло права вимоги до ОСОБА_1 за Договором №4344315 про надання споживчого кредиту від 20 червня 2021 року.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, у останньої виникла заборгованість, що стало підставою для звернення ТОВ «Коллект Центр» до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту. 

Так, рішенням Київського районного суду м.Харкова від 17 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року, у справі №953/1730/24, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за Договором №4344315 від 20.06.2021 у розмірі 58 714,15 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. 

В процесі розгляду справи №953/1730/24 судом першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, було встановлено факт укладення вищевказаного кредитного договору та факт видачі грошових коштів на його виконання.

Разом із тим під час подання відзиву на позовну заяву ТОВ «Коллект Центр» надало об`ємні пояснення по суті спору, зокрема щодо укладення кредитного договору та видачі грошових коштів на його виконання (а.с.57-69). Також на виконання ухвали Київського районного суду м.Харкова від 13 травня 2025 року у справі було подано письмові пояснення, до яких долучено CD-диск з оригіналами кредитного договору та додатками, а також докази видачі кредиту, зокрема виписку з банківського рахунку ОСОБА_1 , яка підтверджує зарахування грошових коштів за кредитним договором (а.с.72-99).

Перелічені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 діяла несумлінно та недобросовісно користувалася наданими їй законом процесуальними правами, а процесуальні дії сторони позивачки вчинялися лише з видимістю реалізації таких прав, оскільки в обґрунтування позовної заяви у цій справі вона посилалася на обставини щодо неукладення з ТОВ «Авентус Україна» Договору про надання споживчого кредиту №4344315 від 20 червня 2021 року та неотримання грошових коштів за цим Договором, які не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи №953/1730/24. Зазначене свідчить про необґрунтованість дій позивачки.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 судових витрат.

Разом із тим при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим (п.268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, визначених договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво – це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, а також прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення та у кримінальному провадженні.

Інші види правничої допомоги – це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушення, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах. 

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та/або надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються договором про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Водночас чинне цивільне процесуальне законодавство визначає критерії, які застосовуються при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу, включаючи гонорар адвоката та іншу допомогу, визначається відповідно до договору та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті; розмір витрат, необхідних для надання правничої допомоги, визначається на підставі доказів їх фактичного понесення. 

Для визначення розміру витрат учасник справи подає детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним із складністю справи, обсягом і часом виконаних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, а також впливом її результату на репутацію сторони чи наявністю публічного інтересу.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «Коллект Центр» у додатках до заяви надано: копію Договору про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01 липня 2024 року, копію Прайс-листа АО «Лігал Ассістанс», затвердженого Рішенням Загальних зборів №01-11/2023 від 01.11.2023, Заявку на надання юридичної допомоги №1 від 20 травня 2025 року, витяг з Акта №1ВХ про надання юридичної допомоги від 09 липня 2025 року.
Згідно із заявкою на надання юридичної допомоги №1 від 20 травня 2025 року та витягом з Акта №1ВХ про надання юридичної допомоги від 09 липня 2025 року, АО «Лігал Ассістанс» були надані правові (юридичні) послуги з супроводу примусового стягнення заборгованості, а саме: усна консультація, вартість послуг – 4 500 грн, участь представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції, вартість послуг – 1 000 грн, надання відзиву на позовну заяву, вартість послуг – 4 500 грн, надання додаткових пояснень – 4 500 грн, загальна сума – 14 500 грн.

Доводи апелянта про порушення вимог подання доказів понесення витрат на правову допомогу та про недоведеність факту надання правничої допомоги спростовуються матеріалами справи, оскільки під час її розгляду встановлено, що до суду подано належним чином засвідчені копії доказів, які містять необхідні відомості щодо їх походження та ідентифікації. Крім того, в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, зокрема договір, акт про надання юридичної допомоги та інші підтвердні документи. Зміст зазначеного акта узгоджується з процесуальними діями у справі та підтверджує фактичне надання послуг адвокатським об`єднанням саме у межах даного судового провадження, зокрема подання відзиву на позов (а.с.57-69), додаткових пояснень (а.с.72-99) та участь представника товариства в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.104-105 – протокол судового засідання від 09.06.2025).

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про їх зменшення.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечень або з власної ініціативи, керуючись критеріями частин 5-7 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні всі витрати на професійну правничу допомогу.

Зокрема, суд має оцінювати реальність витрат (їх фактичність і необхідність) та розумність їх розміру, що узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово зазначав, що компенсуються лише фактичні, необхідні та розумні витрати (зокрема, рішення у справах «Двойних проти України», «Гімайдуліна та інші проти України», «East/West Alliance Limited проти України», «Баришевський проти України», «Заїченко проти України»).

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, а також у постановах Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №742/2585/19, від 03.02.2021 у справі №522/24585/17.

Також у рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити адвокатські витрати з урахуванням їх фактичності, необхідності та розумності.

Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд визначає порядок провадження у справі, враховуючи принцип пропорційності, завдання цивільного судочинства, баланс приватних і публічних інтересів, складність справи, її значення для сторін та розмір судових витрат.

Колегія суддів зазначає, що договірні відносини між адвокатом і клієнтом не є обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Суд оцінює як фактичність витрат, так і їх необхідність. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

У разі встановлення фіксованих або погодинних ставок адвоката сторона може доводити неспівмірність витрат, зокрема шляхом посилання на складність справи, ціну позову, обсяг матеріалів, кількість процесуальних документів, засідань, тривалість розгляду справи та інші обставини.

Судом першої інстанції було обґрунтовано зменшено суму до стягнення за витратами на правничу допомогу з 14 500 грн до 7 000 грн, зважаючи на складність справи, обсяг наданих представником відповідача послуг, час, витрачений на їх надання, принцип співмірності судових витрат, критерії їх реальності та розумності, а також значення справи для сторін і результати її розгляду.

Таким чином, доводи скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищевказаними обставинами.

Отже, суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення судових витрат на надання правничої допомоги з позивачки на користь відповідача у розмірі 7 000 грн, задовольнивши заяву частково, з чим погоджується колегія суддів.

Крім того, слід зазначити, що порушення строку розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення саме по собі не є підставою для його скасування, якщо таке порушення не призвело до неправильного вирішення питання, яке було предметом розгляду.

Оскільки доводи скарги не знайшли свого підтвердження, висновки суду не спростовані, судом першої інстанції ухвалено рішення із дотриманням вимог закону, тому суд апеляційної інстанції на підставі ч.1 ст.375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення – без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 02 липня 2026 року.
Головуючий  В.Б. Яцина

Судді  Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова.