ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1553/26 Справа № 243/10448/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Агеєв О.В. Суддя у 2-й інстанції - Гришин Г. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 травня 2026 року м. Кривий Ріг 

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2025 року, якою

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Кадиївці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, громадянина України, військослужбовця військової частини НОМЕР_2 , військовий квиток серії НОМЕР_3 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-15 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 гривень,

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2025 року встановлено, що 19 вересня 2025 в м. Святогірськ, в службовому приміщенні, солдат ОСОБА_1 , комірник продовольчого складу взводу забезпечення роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 , відмовився від виконання бойового розпорядження про вибуття в оперативне розпорядження командира мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 , що було доведено усно тимчасово виконуючим обов`язки командира батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 старшим лейтенантом ОСОБА_2 в присутності сержанта ОСОБА_3 . Солдат ОСОБА_1 мотивує свою відмову поганим здоров`ям, відсутністю проходження базової військової підготовки та недовірою до командування мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 . Втім, дані пояснення не мають жодного підтвердження, оскільки солдат ОСОБА_1 не звертався зі скаргами/клопотаннями стосовно його здоров`я, підготовки, чи будь яких порушень з боку командування мотопіхотного батальйону.
Вищевказаний військовослужбовець всупереч своїм прямим обов`язкам та вимогам Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, безвідповідально віднісся до обов`язків військової служби та недбало поставився до виконання обов`язків військової служби на ряду з особистою недисциплінованістю та дискретизацією як командування мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 так і в цілому Збройні Сили України не підкріплюючи свої твердження жодним чином, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-15 КУпАП. 
27 вересня 2025 року відносно ОСОБА_1 був складений протокол А3719 №153 про військове адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, в якому останньому були роз`яснені права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, та положення статті 63 Конституції України. Заяв чи клопотань від нього не надійшло.

Доводи апеляційної скарги:

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2025 року щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження просить врахувати, що його було пропущено з незалежних від нього причин, а саме захистом Батьківщини та перебуванням у зоні активних воєнних дій.
В апеляційній скарзі просить постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2025 року у справі №243/10448/25 про його притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, скасувати. Провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що суддею 1-ї інстанції було допущено невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Суддею не враховано, що він є комірником продовольчого складу взводу забезпечення роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 , та ним не була пройдена базова військова підготовка, стан його здоров`я, відсутність умов для виконання обов`язків. Докази, надані командиром, вважає суперечливими.
Вважає, що для кваліфікації за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП необхідна наявність прямого обов`язку, який був порушений недбалим його виконанням. Проте, у матеріалах справи відсутня посадова інструкція або наказ, які б підтверджували його обов`язок виконувати конкретну дію в цей час.
Зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення був складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, оскільки йому не були роз`яснені його права, відсутні свідки події.
Звертає увагу, що суд не взяв до уваги його стан здоров?я, оскільки він не може виконувати бойове завдання.

Позиції сторін в суді :

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , повідомлений належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився. На адресу апеляційної інстанції заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не надав, як і не повідомив про причини поважності своєї неявки в судове засідання.
Ураховуючи положення ст. 268 КУпАП, якою не передбачено обов`язкову участь у розгляді справи особи, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 172-15 КУпАП, вважаю за можливе здійснити розгляд даної справи за відсутності належним чином повідомленого про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Висновки суду:

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, поданої разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді 1-ї інстанції, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 17 листопада 2025 року без участі ОСОБА_1 . 
Копію оскарженої постанови було направлено ОСОБА_1 17 листопада 2025 року. 
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів вручення оскарженої постанови судді 1-ї інстанції ОСОБА_1 . Апеляційна скарга була подана ОСОБА_1 лише 07 січня 2026 року, тобто із пропуском передбаченого законом строку на апеляційне оскарження.
В зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не ставилось питання про поновлення строку апеляційного оскарження постановою судді Дніпровського апеляційного суду від 12.02.2026 р. апеляційну скаргу було повернуто апелянту.
Повторно з апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся 13 квітня 2026 року, шляхом направлення поштового відправлення на адресу суду, тобто з пропуском 10-денного строку на апеляційне оскарження постанови судді 1-ї інстанції, встановленого ст. 294 КУпАП. 
Мотивуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 зазначив, що на час постановлення оскарженої постанови судді і по теперішній час він проходить службу в лавах ЗСУ і знаходиться в районі проведення бойових дій. Що у значній мірі ускладнює отримання ним процесуальних документів, складання та відправлення апеляційної скарги.
Ураховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання особи, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та поновлення строку на апеляційне оскарження, як такого, що пропущений не з вини апелянта, і з врахуванням наявності воєнного стану в країні, проходження апелянтом служби в лавах ЗСУ, розцінює обставини, на які він посилається, як поважні.
На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею 1-ї інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Диспозиція ч. 2 ст. 172-15 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
Безпосереднім об`єктом цього правопорушення є встановлений порядок службової діяльності у сфері реалізації військовими службовими особами своїх прав і виконання обов`язків.
З об`єктивної сторони це правопорушення характеризується суспільно небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби, суспільно небезпечними наслідками у вигляді істотної шкоди і причинним зв`язком між вказаними бездіяльністю і наслідками.
Недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, наказами командування, через недбале чи несумлінне ставлення до них.
Невиконання службових обов`язків полягає у невиконання дій, які входять до службових обов`язків. Неналежне виконання службових обов`язків полягає в нечіткому, формальному або неповному здійсненні обов`язків. Статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено перелік загальних обов`язків 138. Статтею 16 цього Статуту передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами ЗСУ, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Суб`єктивна сторона цього адміністративного правопорушення характеризується необережністю, яка може виступати у двох формах: злочинна самовпевненість або злочинна недбалість.
Злочинна самовпевненість полягає в тому, що винний передбачає можливість настання суспільно небезпечних наслідків, які є результатом недотримання спеціальних правил, що регламентують службову діяльність військових службових осіб, але легковажно розраховує на їх відвернення.
Злочинна недбалість характеризується тим, що військова службова особа не передбачає, що в результаті недотримання спеціальних правил, які регламентують військову службову діяльність, може бути завдано шкідливих наслідків, хоча повинна була і могла це передбачити.
Суб`єктом цього правопорушення є лише військові службові особи, під якими згідно з приміткою до ст. 172-15 КУпАП розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.
Як слушно встановлено судом 1-ї інстанції, солдат ОСОБА_1 , будучи комірником продовольчого складу взводу забезпечення роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 , відмовився від виконання бойового розпорядження про вибуття в оперативне розпорядження командира мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 , що було доведено усно тимчасово виконуючим обов`язки командира батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 старшим лейтенантом ОСОБА_2 в присутності сержанта ОСОБА_3 . Солдат ОСОБА_1 мотивує свою відмову поганим здоров`ям, відсутністю проходження базової військової підготовки та недовірою до командування мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 . Втім, дані пояснення не мають жодного підтвердження, оскільки солдат ОСОБА_1 не звертався зі скаргами/клопотаннями стосовно його здоров`я, підготовки, чи будь яких порушень з боку командування мотопіхотного батальйону.
Такі обставини підтверджуються дослідженими районним судом доказами, а саме: 
даними протоколу А3719 №153 про військове адміністративне правопорушення за ч. 2 ст.172-15 КУпАП, складеним уповноваженою посадовою особою у встановленому законом порядку; 
письмовими поясненнями ОСОБА_1 , згідно яких він вказав, що відмовився убути в підпорядкування командира мотопіхотного батальйону у зв`язку із тим, що не має здоров`я, не проходив базову загальновійськову підготовку та не має довіри до командування мотопіхотного батальйону; 
письмовими поясненнями ОСОБА_2 , який підтвердив обставини, викладені в протоколі, вказав, що солдат ОСОБА_1 зі скаргами на здоров`я за час проходження служби не звертався, з питань підготовки/перепідготовки/допідготовки до ведення бойових дій за час проходження служби також не звертався, раніше до мотопіхотного батальйону не направлявся, службу в мотопіхотному батальйоні не проходив, жодних скарг від нього не надходило; 
письмовими поясненнями ОСОБА_3 , який підтвердив обставини, викладені в протоколі.
Отже доводи апеляційної скарги про відсутність доказів вини ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження.
Доводи апелянта щодо відсутності доказів на підтвердження його обов?язку виконання оголошених йому дій, спростовуються дослідженими судом доказами в їх сукупності. Такі доводи спростовуються тим, що ОСОБА_1 є підпорядкованим т.в.о. командира батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 старшому лейтенанту ОСОБА_2 . 
Крім того, звертаю увагу, що на день розгляду справи, апелянтом будь-яких інших доказів, які б спростовували встановлені судом обставини, надано не було.
Також є необгрнтованими доводи апелянта, що судом не взято до уваги стан здоров?я апелянта, оскільки на підтвердження таких доводів ОСОБА_1 не надано жодних доказів в їх підтвердження. Відсутні такі докази і в матеріалах цієї справи. Разом з тим, із письмових пояснень свідка вбачається, що ОСОБА_1 зі скаргами щодо свого стану здоров?я не звертався (а.с.5).
Не встановлено під час апеляційного розгляду і порушень щодо складання протоколу про військове адміністративне правопорушення, на чому наголошував ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі.
Так, як вбачається з протоколу про військове адміністративне правопорушення серії А3719 - №153, складеного 27.09.2025 року стосовно ОСОБА_1 , останньому були оголошені його права та обов?язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, за що ОСОБА_1 поставлено підпис (а.с.4). Вказаний протокол було складено у присутності двох свідків. Як вбачається із матеріалів справи до вказаного протоколу було долучено письмові паяснення ОСОБА_1 та свідків. Будь-яких зауважень щодо складеного протоколу, зокрема, не роз?яснення прав та обов?язкфв, ні в самому протоколі, ні в писомових поясненянх ОСОБА_1 , ні в письмових поясненнях свідків, не містяться.
Тож, суддею 1-ї інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме за ч. 2 ст.172-15 КУпАП, та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст.33 в межах санкції ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Отже, при розгляді справи суддею 1-ї інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді місцевого суду - без змін.
З врахуванням викладено, керуючись ст.294 КУпАП,
ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк особі, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на апеляційне оскарження постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2025 року за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2025 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.172-15 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин