Справа № 307/831/25

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.05.2026 м. Ужгород
Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Кустрьо М.М. на постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 вересня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 вересня 2025 року,  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.
Відповідно до постанови суду, -  ОСОБА_1 , 03 березня 2025 року о 19 год. 50 хв. в м. Тячів на 94 км. автодороги Н-09, Тячівського району, Закарпатської області керував автомобілем марки «BMW Х3», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння категорично відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Кустрьо М.М. подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Вважають, що водій ОСОБА_1 не порушував вимоги законодавства, автомобілем у стані наркотичного сп`яніння не керував, у загальному від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння не відмовлявся, таку позицію висловив лише тимчасово, оскільки був зупинений не працівниками поліції, а оперативними працівниками прикордонної служби, які незадовго перед цим затримували ОСОБА_1 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, володіли даними про дію відносно останнього запобіжного заходу із покладенням обов`язку не відлучатися з населеного пункту в якому проживає,без дозволу слідчого чи прокурора, та відразу оголосили, що він допустив порушення та оскільки автомобіль на іноземній реєстрації, то ТЗ заберуть на потреби ЗСУ. Крім того, зазначають, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд у медичному закладі для визначення стану наркотичного сп`яніння, однак останній від такого огляду відмовився.Проте вказують, що ОСОБА_1 по приїзду його на місце події виявив намір проти відповідний огляд, проте працівник поліції повідомив, що складає протоколом за відмову, оскільки вже здійснив запис відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на бодікамеру, ОСОБА_1 після цього проїхав у медичний заклад, де пройшов відповідний огляд, результат якого підтвердив, що ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 не виявлено. Отже, вважають, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Кустрьо М.М. не з`явилися, проте адвокат направив клопотання/заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що приймає участь у Рахівському районному суді Закарпатській області по захисту інтересів обвинуваченого ОСОБА_2 .
Апеляційним судом відхилено заявлене клопотання/заява адвоката Кустрьо М.М., оскільки судовий розгляд справи за його клопотанням уже відкладався. Крім того, враховуючи, що зазначене клопотання/заява не підтверджена належними доказами, а також тривалий час перебування справи в провадженні суду апеляційної інстанції, тому з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість перегляду постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, у відповідності до вимог ст. 294 КУпАП, за відсутності учасників судового провадження.
Вивчивши матеріали адміністративноїсправи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.
Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як вірно встановив суд першої інстанції, наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, стверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №261421 від 03 березня 2025 року, у відповідності до якого 03.03.2025 о 19 год. 50 хв. в м. Тячів на 94 км. автодороги Н-09, Тячівського району, Закарпатської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «BMW Х3», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння категорично відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Своїм підписом засвідчив про ознайомлення з протоколом. Від надання пояснень,  ОСОБА_1 відмовився.
Крім того, вина  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП стверджується: рапортом інспектора СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції В.Голубка, згідно якого інспектор поліції доповідає начальнику Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області про події, які мали місце 03.03.2025 за участю ОСОБА_1 ; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння від 03 березня 2025 року; актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 03 березня 2025 року; постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4190033 від 03 березня 2025 року; дослідженим відеозаписом, доданого до протоколу, з якого вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я; поясненнями, які 11.09.2025 надали в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_3 та Інспектор СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області лейтенант поліції Голубка В.В.
Проаналізувавши досліджені докази, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 на пропозицію поліцейських пройти огляд не відмовлявся, так як через деякий час повідомив працівнику поліції, що згоден пройти огляд, на що працівник поліції повідомив, що складає протоколом за відмову, оскільки вже здійснив запис відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на бодікамеру, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_1 свідомо відмовився пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння. Той факт, що після вчинення даного правопорушення та складання протоколу, ОСОБА_1 змінив свою думку, не виключає в його діях наявності складу адміністративного правопорушення, яке вже було ним вчинене. Законодавством не передбачено звільнення від відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у випадку, якщо водій надасть згоду на проведення огляду через певний проміжок часу після попередньо наданої відмови.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 та його захисник оскаржували дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, матеріали справи не містять.

Отже, Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №261421 від 03 березня 2025 рокускладено у відповідності до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом. 

Посилання в апеляційній скарзі на той факт, що після складення протоколу, ОСОБА_1 самостійно пройшов огляд у медичному закладі, результат якого підтвердив, що ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 не виявлено, - не заслуговують на увагу, оскільки Інструкцією № 1452/735 від 09.11.2015 чітко визначено порядок і строки проведення відповідного огляду. Так, пунктом 9 розділу ІІ вказаної Інструкції визначено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. З наведеного слідує, що доставка особи для проходження огляду здійснюється поліцейським, а не самостійно особою.
Як вбачається з наявного у матеріалах справи Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03.03.2025, виданий лікарем КНП Тячівської РЛ, ОСОБА_1 проходив медичний огляд самостійно у відсутності поліцейського та не в межах двогодинного строку з моменту встановлення підстав для його здійснення (час зазначений на висновку 22:20, час вчинення правопорушення 19:50), тому даний висновок лікаря про те, що у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння не виявлено, апеляційний суд вважає недійсним відповідно до вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП, оскільки такий отриманий з порушенням вимог вказаної вище Інструкції, та ст. 266 КУпАП, і тому апеляційним судом не може братися до уваги, як доказ відсутності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 у вину ставиться відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, а не перебування в такому стані.
Отже, досліджені та покладені в основу рішення суду першої інстанції докази, які були перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами по справі у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки складені уповноваженими особами, відповідно до процедури їх збирання та у своїй сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у відмові особи, яка керує транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження в установленому законом порядку огляду з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння при обставинах встановлених постановою судді першої інстанції від 11 вересня 2025 року, чим було порушено вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за інкриміноване йому правопорушення, оскільки, таким є виключно водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом, так як матеріали справи містять достатні відомості на підтвердження даного факту, а тому, на нього поширюються вимоги п.2.5 ПДР України, що покладають на водія обов`язок, на вимогу працівника поліції, пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, на чому наполягають ОСОБА_1 та його захисник, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.
При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та є способом його самозахисту.
Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки судді першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення не встановлено.
Накладене на  ОСОБА_1 стягнення відповідає вимогам ст. 33 КУпАП, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення особи притягнутої до адміністративної відповідальності та запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень.
З урахуванням наведеного, підстав для скасування постанови у межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Кустрьо М.М. залишити без задоволення.

Постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 вересня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін. 

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага