Справа № 698/191/26
Провадження № 2/698/264/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

20 квітня 2026 р. Калинопільський районний суд Черкаської області в складі: 
головуючого судді  Баранова О.І.,
секретаря   Пугачовської Т.І., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька, - 

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на своє утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, довічно, починаючи з дня подачі позову.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_2 є рідним сином позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження.
На даний час ОСОБА_1 є непрацездатною особою, досяг пенсійного віку, має численні проблеми зі здоров`ям.
Єдиним джерелом доходу позивача є пенсія за віком, розмір якої складає 3613,00 грн.
Починаючи з 2020 року позивач проживає разом зі своїм молодшим сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в належному йому на праві приватної власності будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Син ОСОБА_3 самостійно здійснює догляд за позивачем на постійній основі, у зв`язку із чим не має можливості працевлаштуватися та отримувати заробітну плату чи інший дохід, оскільки догляд за батьком забирає значну частину часу.
Відповідач ОСОБА_2 протягом останніх років не надає позивачу жодної матеріальної допомоги, не бажає підтримання з батьком будь-якого зв`язку.
Інших дітей чи будь-яких інших близьких родичів позивач не має.
Потреба у матеріальній допомозі змусила позивача звернутися до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою судді Калинопільського районного суду Черкаської області від 16.03.2026 року відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
08.04.2026 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого, відповідач не визнає позовні вимоги, зазначає, що його брат ОСОБА_3 взявся доглядати батька для того, щоб отримати відстрочку від призову до лав ЗСУ. У батька ОСОБА_1 є дочка від першого шлюбу ОСОБА_4 , на яку він сплачував аліментні, яка також може надавати йому допомогу. Також вказує, що батько отримує кожен місяць пенсію та має в особистій приватній власності в Кіровоградській області будинок та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, які здав в оренду і отримує додатковий дохід. Відповідач зазначає, що на даний час сам перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки ні він ні його дружина ніде не працюють. Відповідач просить суд відмовити в позові.
17.04.2026 року від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якого, позивач не погоджуючись із доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, просив суд задовольнити позовні вимогу у повному обсязі.

Приймаючи висловлене волевиявлення сторін по справі, судом було ухвалено здійснити розгляд справи 20.04.2026 року в порядку письмового провадження на підставі наявних документів в матеріалах справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо обов`язків повнолітніх дітей утримувати власних непрацездатних батьків.
Позивач ОСОБА_1 є батьком відповідача ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 28 лютого 2026 року Звенигородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
За період із 01.03.2025 до 28.02.2026 року позивач, який перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, отримував пенсію за віком, що починаючи із березня 2025 року становить 3613,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доходи від 04.03.2026 року № 8285265245228201.
Починаючи з 2020 року позивач проживає разом із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в належному йому на праві приватної власності будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Калинопільської селищної ради від 24.02.2026 року №98/03-01.
Позивач через похилий вік має проблеми зі здоров`ям та потребує сторонньої допомоги, що стверджується доданими до позову медичними виписками КПП «Калинопільська БПЛ» Калинопільської селищної ради, висновком лікарської консультативної комісії КПП Калинопільський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 25.09.2025 року №144/1.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (ч. 8 ст. 7 СК України).
Повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги (ч. 1 ст. 202 СК України).
Згідно з постановою об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №212/1055/18-ц, тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.
Вказане право батьків на утримання, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності непрацездатності батьків та потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років, по 31 грудня 2017 року (ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV).
За обставинами даної справи позивач досяг 60-річного віку, є отримувачем пенсії за віком, а відтак позивач вважається непрацездатною особою відповідно до викладених вище положень.
Щодо потреби в матеріальній допомозі, то необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, яке може приносити дохід, тощо (постанови від 28.11.2018 у справі №676/5118/16-ц, від 10.10.2018 у справі №301/160/17).
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлений з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема осіб, які втратили працездатність, - 2361 гривня.
Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», вказаний розмір збільшено: прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3209 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема осіб, які втратили працездатність, - 2595 гривня.
Відтак, позивач протягом 2025-2026 років отримував пенсію, що в незначній мірі перевищувала встановлений розмір прожиткового мінімуму для особи відповідної соціальної, демографічної групи населення, відомості про інші періоди в матеріалах справи відсутні.
При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі.
Водночас, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц (провадження №61-2386сво19), під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
Згідно з п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення від виконання своїх обов`язків щодо батьків (ст. 204 СК України).
Дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків. Несплата аліментів на утримання дитини, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, підтверджується довідкою, виданою органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом (ч. 1, 2 ст. 204 СК України).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На переконання суду, позивач належним чином підтвердив позовні вимоги про те, що він є непрацездатною особою, отримує пенсію, яка в незначній мірі перевищує прожитковий мінімум. Коштів, необхідних для забезпечення його життєдіяльності не вистачає, а тому він потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати син.
За вказаних обставин, відповідач зобов`язаний утримувати свого батька у відповідності до положень ч. 1 ст. 202 СК України.
Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків (ч. 1, 2 ст. 205 СК України).
При вирішення спору слід врахувати роз`яснення, викладені в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 березня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно з ч. 2 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (відповідно до частин першої, другої та третьої статті 12 ЦПК України). Останнє кореспондує частині першій статті 81 ЦПК України.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (пункт 3); сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України (пункт 4); запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункт 5).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України (згідно із частинами першою та другою статті 13 ЦПК України) (постанова ВС від 22.05.2024 в справі №369/1937/20).
Отже в даному випадку рішення про розмір аліментів на непрацездатного батька має бути прийняте на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи.
Як зазначено відповідачем у відзиві, позивач  ОСОБА_1 має дочку від першого шлюбу ОСОБА_4 , на яку він сплачував аліментні, яка також може надавати йому допомогу. Такі твердження відповідача позивачем не заперечуються у відповіді на відзив.
Отже оцінюючи надані докази в їх сукупності, виходячи з обов`язку дітей утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують допомоги, враховуючи потребу забезпечення достатнього життєвого рівня як особі, яка набула права на утримання, для дотримання балансу майнових прав та законних інтересів сторін у справі, та, з урахуванням частки, яка б могла сплачуватись іншою дитиною, до якої не пред`явлено позов, суд ухвалює стягувати з відповідача аліменти на утримання батька у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку відповідача, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і довічно. 
В контексті даної справи, саме такий розмір аліментів суд визнає обґрунтованим та доцільним, в розумінні взаємного обов`язку усіх дітей утримувати непрацездатного батька (ч.2 ст. 205 СК України).
За таких обставин позов слід задовольнити частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.
Відтак, враховуючи, що позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору та приймаючи до уваги, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1331 грн. 20 коп.
Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
На підставі викладеного, ст.ст. 110, 112, 180, 181, 182 СК України, керуючись ст.ст. 5, 7, 10, 12, 13, 141, 259, 263, 265, 273, 430 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на його утримання у розмірі 1/8 частки від всіх видівзаробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 06.03.2026 року, і довічно.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 1331 грн. 20 коп., від сплати якого позивача було звільнено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Рішення суду у межах суми платежу за один місяць - допустити до негайного виконання.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий О.І. Баранов