РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

19 травня 2026 року 	м. Рівне	№460/6412/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Управління соціальної політики Рівненської районної державної адміністрації, Управління з питань ветеранської політики Рівненської районної державної адміністрації 	
 	про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління соціальної політики Рівненської районної державної адміністрації про визнання протиправними дій щодо скасування статусу "члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни" відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та зобов`язання поновити такий статус "члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни" та оформити і видати посвідчення "Посвідчення члена сім`ї загиблого".
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є дружиною загиблого ветерана війни, який мав захворювання внаслідок захворювання, одержаного під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Повідомлено, що в березні 2026 року відповідачем прийнято рішення про позбавлення позивача статусу "члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни". Вважає такі дії відповідача та рішення про відмову протиправними і такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому просила позов задовольнити повністю.
Ухвалою суду від 15.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
17.04.2026 від позивача надійшло клопотання позивача про залучення до участі у справі співвідповідача - Управління з питань ветеранської політики Рівненської районної державної адміністрації, у зв`язку з чим просить визнати протиправними дії Управління соціальної політики Рівненської районної державної адміністрації щодо скасування статусу "члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни" відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та зобов`язання Управління з питань ветеранської політики Рівненської районної державної адміністрації поновити статус "члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни" відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", зобов`язання Управління з питань ветеранської політики Рівненської районної державної адміністрації оформити і видати посвідчення "Посвідчення члена сім`ї загиблого".
Ухвалою суду від 20.04.2026 задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі в якості співвідповідача Управління з питань ветеранської політики Рівненської районної державної адміністрації.
11.05.2026 на адресу суду надійшов відзив на позов Управління з питань ветеранської політики Рівненської районної державної адміністрації, в якому відповідач позовні вимоги не визнав. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що у разі якщо дружині (чоловіку) чи іншому члену сім`ї військовослужбовця, померлого внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, було надано статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни - таке рішення суперечить закону №3551 і потребує невідкладного скасування. Вважає, що у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, а тому просив у задоволенні позову відмовити.
12.05.2026 Управління соціальної політики Рівненської районної державної адміністрації подало до суду відзив на позов, в якому також позовні вимоги не визнав. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що з 12.03.2026 питання надання, позбавлення статусу та видачі посвідчень ветеранам та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належить до повноважень Управління з питань ветеранської політики Рівненської районної державної адміністрації, а тому просив у задоволенні позову відмовити.
Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши заяви по суті, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 29.01.1983 Соснівською селищною радою Березнівського району Рівненської області. 
Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 29.03.2023 Костопільським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 мав статус інваліда війни І групи та мав право на пільги, встановлені для ветеранів війни - інвалідів війни.
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААВ №488107 від 30.09.2022 ОСОБА_2 встановлено І групу інвалідності внаслідок захворювання, одержаного під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
За змістом експертного висновку Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії від 12.04.2023 №5 захворювання, що призвело до смерті, пов`язане з виконанням обов`язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. При цьому, згідно з експертними висновками Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії від 20.12.2007 №12, від 17.03.2021 №03 також було встановлено, що захворювання ОСОБА_2 пов`язане з виконанням обов`язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. 
28.04.2023 рішенням комісії Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань відповідно до законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про жертви нацистських переслідувань", №5 ОСОБА_1 встановлено статус "члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни" відповідно до п.1 ст.10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". 
З метою продовження статусу «члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни» ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації із відповідною заявою. 
Листом від 14.06.2024 №вих-1119/01-21/24 Управління соціального захисту населення Рівненської районної військової адміністрації Рівненської області за результатами розгляду вказаної заяви відмовило позивачу у продовженні статусу "члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни" з посиланням на п.1.ст.10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 у справі №460/9158/24 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації щодо неприйняття рішення за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 про продовження статусу "члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни" відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Зобов`язано Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про продовження статусу "члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни" відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і за результатами її розгляду прийняти рішення з урахуванням висновків суду. 
05.03.2025 згідно з рішенням комісії Управління з питань ветеранської політики Рівненської районної державної адміністрації для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань відповідно до законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про жертви нацистських переслідувань", №4 ОСОБА_1 встановлено статус члена сім`ї померлого ветерана війни відповідно до п.1 ст.10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Поряд з цим, рішенням комісії Управління з питань ветеранської політики Рівненської районної державної адміністрації для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань відповідно до законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про жертви нацистських переслідувань" №3 від 05.03.2026 скасовано статус ОСОБА_1 «члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни», відповідно до п.1 ч.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
За змістом акту проведення перевірки від 24.02.2026 №1/1 в ході проведення перевірки виявлені порушення вимог щодо однакового застосування законодавства під час надання статусів у справі ОСОБА_1 , зокрема, зазначено про відсутність правових підстав для надання такого статусу, оскільки законом не передбачено надання статусу членам сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни дружинам осіб, чия смерть пов`язана із захворюванням, одержаним під час виконання обов`язків військової служби з ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. 
Вважаючи протиправним вказане рішення відповідача щодо скасування статусу «члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни», позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується і виходить з такого.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон №3551-XII, у редакції, чинній на час спірних правовідносин ).
Відповідно до ч.2 ст.4 Закону №3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Пунктом 1, 2, 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551 передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа:
1) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;
2) осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами;
9) осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до пункту 6 Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 20-рп/2004, за Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав (частина 1 статті 4). Розділ II цього Закону визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці та особи вільнонайманого складу військових формувань, працівники правоохоронних органів, які безпосередньо брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань усіх видів і родів військ діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і в мирний час, виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Згідно з п.1 ч.1 ст.10 Закону №3551 до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать, зокрема, сім`ї осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва), одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.
Дія абзацу четвертого цього пункту не поширюється на сім`ї працівників міліції, осіб, які проходили службу в правоохоронних органах спеціального призначення, військовослужбовців внутрішніх військ, Збройних Сил України та інших військових формувань, які загинули або померли внаслідок поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з подіями Революції Гідності.
До членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначених у цій статті, належать: батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія;
Отже, зі змісту зазначеної норми слідує, що чинність Закону № 3151 поширюється також і на членів сім`ї військовослужбовців, які померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби.
Згідно з ч.1 ст.18 Закону №3551-XII ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.
Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни регулюються Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі - Положення №302).
Відповідно до п.2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.
Відповідно до п.4 Положення № 302, членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначеним у статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, видаються посвідчення з написом Посвідчення члена сім`ї загиблого, а членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначеним у статті 10-1 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, видаються посвідчення з написом Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України.
При цьому, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28.07.2022 у справі №520/2798/19, згідно з якими для встановлення особі статусу «член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни» необхідна наявність таких обставин:
- наявність у померлого чоловіка статусу, зокрема, інвалід війни;
- визнання померлого чоловіка за життя інвалідом від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин пов`язаних з проходження військової служби чи участі у бойових діях, які не одружилися вдруге.
Як встановлено судом, ОСОБА_2 за життя мав статус інваліда війни І групи та мав право на пільги, встановлені для ветеранів війни - інвалідів війни.
Так, померлому чоловіку позивача було встановлено І групу інвалідності внаслідок захворювання, одержаного під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
За змістом експертного висновку Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії від 12.04.2023 №5 захворювання, що призвело до смерті, пов`язане з виконанням обов`язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. При цьому, згідно з експертними висновками Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії від 20.12.2007 №12, від 17.03.2021 №03 також було встановлено, що захворювання ОСОБА_2 пов`язане з виконанням обов`язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
ОСОБА_1 перебувала у шлюбі із померлим ОСОБА_2 , починаючи з 29.01.1983 по день смерті останнього. 
За встановлених обставини справи в їх сукупності суд вважає, що позивач є членом сім`ї військовослужбовця у розумінні п.1 ст.10 Закону №3551-XII і на неї поширюється чинність цього Закону, а отже вона має право на встановлення статусу та отримання посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) інваліда війни.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що Управління з питань ветеранської політики Рівненської районної державної адміністрації, скасувавши згідно з рішенням №3 від 05.03.2026 ОСОБА_1 статус «члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни», діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством, а отже протиправно. Таким чином, вказане рішення комісії Управління №3 від 05.03.2026 не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, а отже є протиправним і підлягає скасуванню.
Таким чином, для відновлення порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача встановити ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видати їй посвідчення члена сім`ї ветерана війни.
Водночас, позовні вимоги заявлені до Управління соціальної політики Рівненської районної державної адміністрації не підлягають задоволенню.
За правилами ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування своєї позиції та не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах. Водночас, доводи позивача частково відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.
З огляду на викладене, позов слід задовольнити частково.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути сплачену суму судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог. 
Згідно з ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частин 1, 2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частинами 3, 4 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У заяві представник позивача заявив про стягнення на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 6000 грн.
На обґрунтування вказаних витрат до заяви додано договір про надання правової допомоги від 27.03.2026, акт наданих послуг від 10.04.2026 та звіт про фактично надані послуги.
Так, згідно з вказаними документами адвокатом в межах даної справи надано позивачу послуги на загальну вартість 6000 грн (12 год х 500 грн/год).
У постанові Верховного Суду від 21.01.2021 (справа №280/2635/20, провадження №К/9901/29763/20) судова колегія зазначила, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Так, на переконання колегії суддів, норми ст.ст. 134, 139 були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.
Враховуючи зазначену правову позицію Верховного Суду, суд дійшов висновку, що долученими до матеріалів цієї справи доказами доведено факт надання адвокатом правничої допомоги позивачу у межах розгляду даної адміністративної справи, а тому заява представника позивача підлягає до задоволення.
Разом з тим, стосовно розміру витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.
Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", "East/West Alliance Limited" проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи встановлені обставини, а також зміст та обсяг наданих послуг, на переконання суду, заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань позивача, у розмірі 2000 грн. є розумно обґрунтованими, а їх стягнення з відповідача у такому розмірі не становитиме надмірний тягар для державної установи.
Таким чином, заява про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, підлягає задоволенню частково. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Управління з питань ветеранської політики Рівненської районної державної адміністрації щодо скасування ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Управління з питань ветеранської політики Рівненської районної державної адміністрації для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань відповідно до законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань», №3 від 05.03.2026, згідно з яким скасовано ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.
Зобов`язати Управління з питань ветеранської політики Рівненської районної державної адміністрації встановити ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видати їй посвідчення члена сім`ї ветерана війни.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління з питань ветеранської політики Рівненської районної державної адміністрації судовий збір у розмірі 1064,96 грн.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління з питань ветеранської політики Рівненської районної державної адміністрації судові витрати у розмірі 2000 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 19 травня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 
Відповідач - Управління соціального захисту населення Рівненської райдержадміністрації (вул. Соборна, 366А,м. Рівне,Рівненський р-н, Рівненська обл.,33020, ЄДРПОУ/РНОКПП 03195412) Відповідач - Управління з питань ветеранської політики Рівненської районної державної адміністрації (вул. Соборна, 336А,м. Рівне,Рівненський р-н, Рівненська обл.,33001, ЄДРПОУ/РНОКПП 46402231) 

Суддя       Д.П. Зозуля