КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2026 року м. Київ справа №320/7066/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леонтович А.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу 

за позовом ОСОБА_1 

до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України Міністерства оборони України

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
I. Зміст позовних вимог
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України Міністерства оборони України (далі - відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправним бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України щодо належного розгляду Скарги Позивача від 22.11.2024 року на рішення військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.11.2024 року прийнятого щодо придатності позивача до військової служби;
- зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України повторно розглянути скаргу позивача від 22.11.2024 року на рішення військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.11.2024 року прийнятого щодо придатності позивача до військовової служби та прийняти рішення (постанову) відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням наявних у позивача захворювань із врахуванням правових висновків суду.
II. Позиція позивача та заперечення відповідача
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08.11.2024 було прийнято без належного медичного огляду, без повного врахування наданої медичної документації та без належної оцінки встановлених у нього захворювань, зокрема захворювань печінки, шлунково-кишкового тракту та інших станів здоров`я. Позивач наголошує, що саме Центральна військово-лікарська комісія є органом, уповноваженим розглядати скарги на постанови ВЛК, переглядати, скасовувати, затверджувати або не затверджувати постанови будь-яких ВЛК Збройних Сил України, у тому числі постанови ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 . На думку позивача, лист відповідача від 21.12.2024 не є належним результатом розгляду скарги, оскільки не містить вирішення порушених ним питань по суті, не містить оцінки доводів скарги, не містить мотивованого рішення щодо наявності або відсутності підстав для перегляду постанови ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 , а лише фактично переадресовує позивача до органу, рішення якого ним і оскаржувалося. У зв`язку з цим позивач суд задовольнити його позов.
Відповідач своїм правом на відзив не скористався.
III. Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 17.02.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.
З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.
IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на військовому обліку як військовозобов`язаний у ІНФОРМАЦІЯ_4 .
22.10.2024 військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 проведено медичний огляд позивача, за результатами якого оформлено довідку військово-лікарської комісії.
Зі змісту вказаної довідки вбачається, що позивачу встановлено діагноз: хронічний вірусний гепатит С, мінімальна активність; хронічний гастродуоденіт, рефлюкс-езофагіт; хронічний холецистопанкреатит; ОХЗ; кіфоз ІІ ступеня; міопія середнього ступеня правого ока, слабкого ступеня лівого ока.
На підставі статей 4-в, 64-в графи ІІ Розкладу хвороб позивача визнано придатним до військової служби за графами 1, 4, 9-11 ТДВ.
08.11.2024 військово-лікарська комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувала висновок ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 від 22.10.2024 та провела повторний медичний огляд позивача.
Позивач зазначає, що за результатами такого повторного огляду рішення про його придатність до військової служби було прийнято формально, без належного дослідження наданих ним медичних документів, без повної оцінки наявних захворювань та без урахування положень Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402.
22.11.2024 позивач звернувся до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України зі скаргою, у якій просив скасувати рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08.11.2024, призначити та провести повторний медичний огляд з подальшим винесенням постанови про визначення придатності до військової служби, викликати його для огляду/обстеження під час розгляду скарги та прийняти нову постанову ВЛК відповідно до вимог Положення №402.
Листом від 21.12.2024 №598/4/28895 Центральна військово-лікарська комісія повідомила позивача про те, що за результатами розгляду його скарги для оскарження дій чи бездіяльності посадових осіб щодо незгоди з постановою ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 йому пропонується звернутися повторно письмово чи особисто до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вважаючи, що Центральна військово-лікарська комісія не розглянула його скаргу по суті, не прийняла передбаченого законодавством рішення та фактично ухилилася від реалізації власних повноважень як вищої штатної військово-лікарської комісії, позивач звернувся до суду з цим позовом.
V. Норми права, які застосував суд
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №2232-XII).
Частинами 1, 2 статті 1 Закону України №2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 1 статті 2 названого Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з частинами 1, 2 статті 70 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19 листопада 1992 року №2801-ХІІ військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, а також при закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, за потреби інших органів або військових формувань сектору безпеки і оборони, визначених частиною 2 статті 12 Закону України «Про національну безпеку України».
З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі Положення №402).
Відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Згідно з абзацом 7 пункту 1.3 названої глави основним завданням військово-лікарської експертизи є визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.
Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, закріплено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі ЛЛК)) приймають постанови.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Постанови ВЛК можуть бути відмінені або скасовані штатними ВЛК.
Постанова ВЛК скасовується у випадках, коли попередня постанова ВЛК на дату її прийняття не відповідала законодавству та/або була прийнята на підставі недійсних документів.
Постанова ВЛК відміняється у випадках, коли необхідно привести зміст попередньої постанови ВЛК (яка була прийнята правильно) у відповідність до чинного законодавства.
Відповідно до пункту 2.2 названої глави штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі ЦВЛК); ВЛК регіону.
Згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення №402 ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.
Абзацом 15 підпункту 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу I Положення №402 закріплено право ЦВЛК розглядати, переглядати, скасовувати, відміняти, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України.
Підпункт 2.3.5 названого пункту передбачає, що рішення, постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Главою 3 розділу І Положення №402 врегульовано порядок подання та розгляду звернень штатними ВЛК, якою відповідно до пункту 2.2 розділу І Положення №402, є Центральна військово-лікарська комісія.
Так, пунктами 3.1-3.4 названої глави передбачено, що Вимоги до звернення військовослужбовців та інших осіб, указаних у пункті 1.2 глави 1 розділу I цього Положення, їх права, порядок та строки розгляду пропозицій, заяв та скарг, а також обов`язки штатних ВЛК щодо розгляду звернень регулюються Законом України «Про звернення громадян», Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року № 735, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 року за № 94/29962.
Скарги до штатних ВЛК подаються в строк, визначений Законом України «Про звернення громадян».
Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення».
Штатні ВЛК перевіряють відповідність прийнятих позаштатними ВЛК постанов встановленому діагнозу та вимогам цього Положення, на підставі доданих до звернення оригіналів медичних документів або належним чином завірених їх копій.
Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови ВЛК районних (міських) ТЦК та СП подаються за підпорядкованістю до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обласних ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим. У разі незгоди громадянина з рішенням ВЛК при районному (міському) ТЦК та СП на підставі його заяви громадянин направляється для проходження ВЛК при обласному (Київському та Севастопольському міських) ТЦК та СП.
Дії (бездіяльність), рішення, постанови, прийняті ВЛК обласних (Київського міського, ІНФОРМАЦІЯ_5 , ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, оскаржуються в штатних ВЛК або у судовому порядку.
Дії (бездіяльність), рішення, прийняті за результатами розгляду звернень ВЛК регіону, оскаржуються в ЦВЛК.
У разі визнання штатною ВЛК заяви чи скарги щодо перегляду (відміни, скасування) постанови ВЛК обґрунтованою, ВЛК штатної ВЛК переглядає оскаржувану постанову ВЛК або приймає рішення про направлення на контрольне обстеження та медичний огляд ВЛК.
Таке рішення є обов`язковим до виконання та має бути реалізовано не пізніше ніж в місячний строк з дати прийняття.
У разі визнання штатною ВЛК звернення необґрунтованим, воно повертається заявнику (скаржнику) з відповідними роз`ясненнями, у строк, визначений Законом України «Про звернення громадян».
У разі прийняття рішення про направлення на контрольне обстеження та медичний огляд, військовослужбовці та інші особи, зазначені у пункті 1.2 глави 1 цього розділу, направляються для проходження медичного огляду до іншої ВЛК, ніж та, постанова якої оскаржується.
У разі якщо штатна ВЛК визнає постанову позаштатної ВЛК обґрунтованою або визначає відсутність підстав для направлення заявника на повторний (контрольний) медичний огляд ВЛК, штатна ВЛК надає заявнику відповідне роз`яснення, оформлене листом.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян» №393/96-ВР (далі - Закон України №393/96-ВР).
Стаття 3 названого Закону визначає, що скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Відповідно до статті 19 Закону України №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
Статтею 20 Закону України №393/96-ВР визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.
VI. Оцінка суду
Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що орган, до якого направлена скарга, зобов`язаний об`єктивно і вчасно її розглянути, перевірити викладені в ній факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечити його виконання, а також повідомити громадянина про наслідки розгляду такої скарги.
Судом встановлено, що у поданій до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України скарзі від 22.11.2024 позивач зазначав про незгоду з рішенням військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.11.2024, яким його було визнано придатним до військової служби.
У вказаній скарзі позивач посилався на порушення процедури проведення військово-лікарської експертизи, неповне врахування наданих ним медичних документів, неправильне застосування положень Розкладу хвороб, а також просив скасувати рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08.11.2024, призначити та провести повторний медичний огляд, викликати його для огляду/обстеження під час розгляду скарги та прийняти нову постанову ВЛК відповідно до вимог Положення №402.
Отже, звернення позивача за своїм змістом було саме скаргою на рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на рішення органу, яке відповідно до Положення №402 може бути оскаржене до штатної військово-лікарської комісії або до суду.
Разом з тим, листом від 21.12.2024 №598/4/ НОМЕР_1 Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України повідомила позивача, що для оскарження дій чи бездіяльності посадових осіб щодо незгоди з постановою ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 йому пропонується звернутися повторно письмово чи особисто до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Оцінюючи вказану відповідь відповідача, суд зазначає, що сам факт направлення позивачу листа не свідчить про належний розгляд його скарги по суті.
Належний розгляд скарги передбачає не лише формальне надання відповіді заявнику, а й реальну перевірку викладених у скарзі доводів, оцінку доданих до неї документів, з`ясування наявності або відсутності підстав для перегляду оскаржуваної постанови ВЛК, а також прийняття рішення в межах компетенції відповідної штатної військово-лікарської комісії.
Зі змісту листа Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 21.12.2024 №598/4/28895 не вбачається, що відповідач перевірив доводи скарги позивача щодо порушення процедури проведення ВЛК, повноти медичного огляду, врахування медичних документів та правильності визначення ступеня придатності позивача до військової служби.
Також вказаний лист не містить висновку Центральної військово-лікарської комісії про обґрунтованість або необґрунтованість скарги позивача, не містить рішення про перегляд постанови ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 , не містить рішення про направлення позивача на контрольне обстеження та медичний огляд, не містить мотивованого висновку про відсутність підстав для такого перегляду чи направлення на повторний/контрольний медичний огляд.
Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України не здійснила розгляду скарги позивача по суті, а обмежилася роз`ясненням про необхідність повторного звернення до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до органу, рішення військово-лікарської комісії якого і було предметом оскарження.
Положення №402 прямо передбачає, що за результатами розгляду скарги штатна ВЛК має право переглянути оскаржувану постанову ВЛК, прийняти рішення про направлення особи на контрольне обстеження та медичний огляд, або у разі необґрунтованості звернення надати заявнику відповідне мотивоване роз`яснення. 
Отже, будь-який із зазначених варіантів реагування має бути наслідком розгляду скарги по суті, а не формальної переадресації заявника до іншого органу.
Суд також враховує, що скарга позивача була подана саме на рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08.11.2024. 
Відповідно, повторне звернення до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 не є належним способом реалізації права позивача на перегляд відповідного рішення, оскільки не забезпечує перевірку цього рішення вищим або уповноваженим органом військово-лікарської експертизи.
Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач, отримавши скаргу позивача від 22.11.2024, був зобов`язаний розглянути її по суті, перевірити викладені у ній доводи, оцінити додані медичні документи, вирішити питання щодо наявності або відсутності підстав для перегляду постанови ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08.11.2024, а також прийняти відповідне рішення згідно з вимогами Положення №402 та Закону України «Про звернення громадян».
У свою чергу, відповідач не здійснив належного розгляду скарги позивача, не перевірив її доводи, не надав їм правової оцінки та не прийняв рішення, передбачене чинним законодавством.
З огляду на викладене, суд вважає протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України щодо неналежного розгляду скарги позивача від 22.11.2024 на рішення військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.11.2024.
З метою повного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України повторно розглянути по суті скаргу позивача від 22.11.2024 на рішення військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.11.2024, надати оцінку доводам скарги та доданим до неї документам, перевірити оскаржувану постанову ВЛК у межах повноважень, визначених Положенням №402, та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.
Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
VІI. Висновок суду
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
VIІI. Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Враховуючи задоволення позову, на користь позивача слід присудити понесені ним судові витрати в розмірі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань призначених для відповідача.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України щодо належного розгляду скарги ОСОБА_1 від 22.11.2024 року на рішення військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.11.2024 року прийнятого щодо придатності позивача до військової служби.
Зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України (код ЄДРПОУ 08356179; місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 16) повторно розглянути по суті скаргу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) від 22.11.2024 на рішення військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.11.2024, надати оцінку доводам скарги та доданим до неї документам, перевірити оскаржувану постанову ВЛК у межах повноважень, визначених Положенням №402, та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ 08356179; місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 16).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.