Справа № 602/446/26
Провадження № 2/602/400/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"03" липня 2026 р.        м. Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участю секретаря судового засідання Майхрук Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (нижче у тексті - ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» або Товариство або позивач) через свого представника Гоц А.В. за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (нижче також – відповідач або позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 01.11.2025 між Товариством та відповідачем за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua) укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1620-1923, до якого сторони уклали Додаткові угоди №1 від 01.11.2025 та №2 від 07.11.2025. На виконання умов кредитного договору Товариство надало позичальнику кредитні кошти. В подальшому ОСОБА_1  свої договірні зобов`язання за укладеним кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим станом на 02.03.2026 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем склав 13430,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 5000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами – 5180,00 грн та заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК – 2500,00 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь зазначену суму заборгованості. 
Також разом із заборгованістю за договором позивач просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір.
Відповідач за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала до суду відзив, згідно з яким позовні вимоги визнає частково. Визнає факт отримання кредитних коштів, водночас не погоджується із розміром заявлених до стягнення нарахувань сум процентів за користування кредитом та процентів річних на підставі ст. 625 ЦК України. Просить суд перевірити правильність, законність та обґрунтованість розрахунку заборгованості, у разі недоведеності окремих складових заявленої до стягнення суми – відмовити у задоволенні позову в цій частині. Також просить суд при ухваленні рішення врахувати її матеріальне та сімейне становище, перебування у відпустці по догляду за малолітньою дитиною та наявність на утриманні двох малолітніх дітей.
Ухвалою суду від 30.04.2026 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 02 червня 2026 року.
Ухвалою суду від 02.06.2026 розгляд справи відкладено на 03 липня 2026 року.
Представник позивача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в судове засідання не прибув, однак разом із позовною заявою подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не прибула, хоча про день, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у відзиві просить розглянути справу за її відсутності.
Частиною третьою статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
З урахуванням наведеного вище, суд вважає за можливе розглянути цю справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно зі частиною другою статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд дослідив та оцінив матеріали справи, докази, які у них містяться, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини, та дійшов наступних висновків.
Встановлено, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (код ЄДРПОУ 38548598) є юридичною особою - фінансовою установою, що підтверджується Випискою з ЄДР, свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи ІК № 116 від 01.08.2013 (реєстраційний номер 16102873), виданим Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та Витягом з ЄДР (а.с. 37-41).
Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національного банку України «Комплексна інформаційна система Національного банку України» за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/ позивачу була видана ліцензія на здійснення діяльності з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 08.06.2017 зі строком дії до 08.03.2024. У зв`язку із переоформленням ліцензії на підставі пункту 32 розділу VII Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії" вказана ліцензія була анульована та 08.03.2024 була видана ліцензія на діяльність фінансової компанії з надання коштів та банківських металів у кредит з необмеженим строком дії.
31 жовтня 2025 року ОСОБА_1 дистанційно за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), ознайомившись із Паспортом споживчого кредиту, підписала Договір про відкриття кредитної лінії № 1606-4209 продукту «MiniKasa» з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «MiniKasa», та Додаток № 2 до цього договору - Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 1620-1923 (Графік платежів за договором), що підтверджується доданими до позовної заяви копіями зазначених електронних документів (а.с. 12-25).
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
За положеннями статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, зокрема, що договір про споживчий кредит укладається у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію").
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Таким чином між сторонами у письмовій формі в електронному вигляді укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 1620-1923 від 31.10.2025 (нижче у тексті – Кредитний договір).
Окрім того, 01.11.2025 ОСОБА_1 дистанційно за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), підписала Додаткову угоду до Кредитного договору (нижче – Додаткова угода №1) та Додаток до цієї Додаткової угоди - Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 1620-1923 (Графік платежів за договором), що підтверджується доданими до позовної заяви копіями зазначених електронних документів (а.с. 31-31).
Також 07.11.2025 ОСОБА_1 дистанційно за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), підписала Додаткову угоду до Кредитного договору (нижче – Додаткова угода №2) та Додаток до цієї Додаткової угоди - Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 1620-1923 (Графік платежів за договором), що підтверджується доданими до позовної заяви копіями зазначених електронних документів (а.с. 27 зворот - 30).
Обставини укладення Кредитного договору та Додаткових угод до нього не оспорюються відповідачем.
На підставі укладеного Кредитного договору та додаткових угод до нього між сторонами виникли кредитні правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.
Умовами Кредитного договору передбачено: мета отримання кредиту – задоволення особистих потреб позичальника (пункт 2.3); сума кредиту – 2000,00 грн (пункт 4.1); дата надання/видачі кредиту – 31.10.2025 (пункт 4.2); комісія за видачу кредиту становить 15,00% від суми виданого кредиту (пункт 4.11); строк кредитування 365 (триста шістдесят п`ять) календарних днівз датою повернення кредиту – 30.10.2026 (пункт 4.14); стандартна процентна ставка: 1,00% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення цього договору, в цей період можливе використання позичальником права користування кредитом за Промо-ставкою та або Зниженою, та/або Пільговою процентною ставкою; 0,74% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня дії договору і до закінчення строку дії цього договору або дати фактичного повернення всієї суми кредиту (пункт 4.10), денна процентна ставка – 0,918 процентів (пункт 4.20).
Дослідивши текст Кредитного договору, суд дійшов висновку, що у ньому передбачені всі необхідні та істотні умови, які мають бути зазначені в договорі про споживчий кредит відповідно до положень статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, яка діяла на дату укладення Кредитного договору).
У Додатковій угоді № 1 зазначено: кредитодавець зобов`язується надати позичальнику у кредит додаткові грошові в розмірі 1000,00 грн (пункт 2.1); дата надання – 01.11.2025 (пункт 2.2); строк користування продовжується до 365 днів з дати укладення Додаткової угоди (пункт 2.11). Процентні ставки зазначені ті ж, що у Кредитному договорі.
У пункті 1 Додаткової угоди № 2 зазначено, що станом на момент укладення цієї додаткової угоди сума кредиту, надана позичальнику та неповернута ним становить 3000,00 грн; сума нарахованих і несплачених процентів за користування кредитом становить 210,00 грн, сума нарахованої та несплаченої комісії становить 450,00 грн.
Окрім того у Додатковій угоді № 2 зазначено: кредитодавець зобов`язується надати позичальнику у кредит додаткові грошові в розмірі 2000,00 грн (пункт 2.1); дата надання – 07.11.2025 (пункт 2.2); після надання кредитодавцем позичальнику у кредит додаткових грошових коштів, позичальник зобов`язується повернути кредитодавцеві суму грошових коштів в розмірі 5000,00 грн, яка складається з суми заборгованості за отриманим кредитом та суми додаткових коштів, наданих позичальнику у кредит на підставі цієї додаткового угоди (пункт 2.3); строк користування продовжується до 365 днів з дати укладення Додаткової угоди. З урахуванням цього строк кредитування за договором становить 371 днів (пункт 2.11). Процентні ставки зазначені ті ж, що у Кредитному договорі.
Таким чином сторони внесли зміни до Кредитного договору, домовившись, зокрема, про збільшення суми кредиту та строку кредитування. 
Підписавши Кредитний договір та додаткові угоди до нього за допомогою електронного підпису, відповідач добровільно прийняла умови цього договору, погодилася з ними і взяла на себе відповідні договірні зобов`язання.
На підтвердження факту надання відповідачу кредитних коштів позивач надав суду копії листів ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» (платіжний сервіс EasyPay) від 17.03.2026 «Про підтвердження успішної оплати», зі змісту яких убачається, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» були успішно перераховані суми: 2000,00 грн 31.10.2025; 1000,00 грн 01.11.2025; 2000,00 грн 07.11.2025. Зазначені суми були перераховані на платіжну картку, номер якої вказала ОСОБА_1 у Кредитному договорі (а.с. 26, 26 зворот).
Факт отримання кредитних коштів визнається відповідачем у відзиві.
5 березня 2026 року Товариство направило відповідачу вимогу про дострокове повернення боргу за Кредитним договором, у зв`язку з неналежним виконанням договірних зобов`язань, у якому ОСОБА_1 повідомлено про необхідність оплати протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги заборгованості за Кредитним договором та попереджено відповідача, що у разі невиконання договірних зобов`язань, буде звертатися до суду про стягнення кредитної заборгованості (а.с. 35).
Частиною четвертою статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» від 16.11.2016 № 1734-VIII передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Тим самим, позивач реалізував своє право на дострокове повернення суми кредиту та нарахованих процентів за Кредитним договором, направивши позичальнику письмове повідомлення відповідно до вимог наведеної вище норми закону.
Доказів того, що відповідач усунула порушення умов Кредитного договору у встановлений строк, матеріали справи не містять.
Як убачається зі змісту Розрахунку заборгованості за Кредитним договором кредитодавцем за період часу з 01.11.2025 по 02.03.2026 були нараховані проценти за користування кредитом у сумі 5180,00 грн., комісія в сумі 750,00 грн та проценти річних за ст. 625 ЦК України. Згідно з наведеним розрахунком відповідач жодного платежу за Кредитним договором не здійснила. Всього сума заборгованості за Кредитним договором станом на 02.03.2026 складає 13430,00 грн, з яких: сума основного боргу – 5000,00 грн, залишок нарахованих процентів за користування кредитом 5180,00 грн, залишок комісій – 750,00 грн, заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК – 2500,00 грн (а.с. 33-34).
Суд, перевіривши правильність нарахувань сум боргу за кредитом, процентів за користування кредитом та комісій у доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості, дійшов висновку, що вони нараховані відповідно до умов укладеного Кредитного договору та чинного законодавства: у розмірі, які передбачені Кредитним договором; суми процентів за користування кредитом нараховані у період строку кредитування.
Відповідач не надала суду доказів належного виконання нею своїх кредитних зобов`язань і в матеріалах справи вони відсутні.
Таким чином, суд встановив, що відповідач в порушення умов Кредитного договору кредитні кошти не повернула, нараховані проценти та комісію не сплатила.
Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За частиною першою статті 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування врегульовані Законом України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 №1734-VIII (далі у тексті – Закон №1734-VIII).
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону №1734-VIIIзагальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч.2 ст.8 Закону №1734-VIIIдо загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, положення Закону №1734-VIII передбачають право кредитодавця – небанківської фінансової установи встановлювати у договорі про споживчий кредит комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, у т.ч. пов`язані з наданням кредиту.
Суд установив, що відповідач, яка отримала кредитні кошти та користувалася ними, не виконала взяті на себе договірні зобов`язання за Кредитним договором - кредит не повернула, чим порушив права позивача як кредитодавця.
За встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і їх слід задовольнити та стягнути із відповідача заборгованість за Кредитним договором у розмірі 10930,00 грн, яка складається із простроченої заборгованості за кредитом – 5000,00 грн, заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом – 5180,00 грн та заборгованості за комісією – 750,00 грн.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за процентами річних в розмірі 2500,00 грн, нарахованими відповідно до ст. 625 ЦК України, то суд вважає їх необгрунтованими з наступних міркувань.
У пункті 8.2. Кредитного договору зазначено, що у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом та/або комісії за видачу кредиту та/або суми кредиту у визначені цим Договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 401500 процентів річних від суми заборгованості в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України.
Так, статтею 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до зазначеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим, згідно з пунктом 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався і який триває дотепер.
Як слідує зі змісту розрахунку заборгованості, наявного у матеріалах справи, позивачем нараховані проценти річних згідно зі ст. 625 ЦК України за прострочення відповідачем виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором період з 29.11.2025 по 07.01.2026, тобто в період дії воєнного стану.
Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача процентів річних за ст. 625 ЦК України, позивач покликається на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 №3498-IX, який набрав чинності 24.12.2023, пункт 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1734-VIII, що передбачав звільнення споживача від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання грошових зобов`язань, виключено. А чинна норма Закону №1734-VIII не застосовується до договорів про споживчий кредит, які укладені за межами періоду, встановленого пунктом 6 цього ж розділу. Тому, на думку позивача, з 23.01.2024 (тобто з тридцятого дня після дня набрання чинності згаданим вище Законом) він має всі підстави для нарахування та витребування з відповідача сплати неустойки та інших платежів за прострочення виконання зобов`язання, якщо умовами договору передбачена сплата таких платежів. У зв`язку з наведеним вважає, що мають застосовуватися норми Закону №1734-VIII, які є спеціальними щодо правовідносин за договором про надання споживчого кредиту.
Суд не може погодитися з такими доводами позивача з наступних міркувань.
Так, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 18, зміст якого наведений вище, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2020 №2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022.
Цим же Законом було доповнено розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1734-VIII пунктом 6-1 аналогічного змісту.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 №3498-IX (набрав чинності 24.12.2023) пункт 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1734-VIII було виключено, а пункт 6 зазначеного розділу Закону №1734-VIII було викладено у наступній редакції: «у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинностіЗаконом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.».
При цьому, норма п.18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України не зазнала змін.
Тобто, і Цивільний кодекс України, і Закон №1734-VIII однаково регулювали цивільні відносини у період з 17.03.2022 до 24.12.2023, вказуючи на звільнення позичальника (споживача) від відповідальності у виді сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення грошового зобов`язання за кредитним договором, у т.ч. за договором споживчого кредиту у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, допоки Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 №3498-IX не були внесені згадані вище зміни до Закону №1734-VIII.
Частиною другою статті 4 ЦК України закріплено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Зміни до цього Кодексу можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Цивільного кодексу України.
У своєму рішенні від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що згідно з частиною другою статті 6, частиною другою статті 19 Конституції України прийняття спеціального закону має відбуватися у спосіб, передбачений абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу (ЦК України), за яким, якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення до нього змін. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Кодексу.
Виходячи з наведеного Конституційний Суд України стверджує, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу.
Спираючись на вищезгадану позицію КСУ, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 зроблено такий правовий висновок: якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми ЦК України.
З огляду на викладене вище, доводи позивача про те, що з 23.01.2024 він має всі підстави для нарахування та витребування з відповідача сплати неустойки та інших платежів за прострочення виконання зобов`язання, якщо умовами договору передбачена сплата таких платежів, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки у випадку, коли таке прострочення тривало після 24.01.2024, однак у період дії в Україні воєнного стану, то підлягає застосуванню норма пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яка у цьому випадку має пріоритет над нормами Закону №1734-VIII.
З огляду на викладене вище, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за процентами річних в розмірі 2500,00 грн, нарахованими відповідно до ст. 625 ЦК України, а відтак у її задоволенні слід відмовити.
Стосовно доводів відповідача про врахування її матеріального та сімейного становища, перебування у відпустці по догляду за малолітньою дитиною та наявність на утриманні двох малолітніх дітей, суд зауважує, що чинним законодавством не передбачено можливості зменшення судом розміру заборгованості за тілом кредиту, розміру комісії, пов`язаної з наданням кредиту, та розміру процентів за користування кредитом, у т.ч. і з урахуванням матеріального чи сімейного стану.
Разом з тим, статтею 435 ЦПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.
Наведеною нормою також передбачені обставини, які враховуються судом при вирішенні питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення.
Відтак відповідач не позбавлена права звернутися до суду із відповідною заявою, долучивши до неї докази, які підтверджують зазначені обставини.
Отже, позов слід задовольнити частково.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до частин першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При поданні позовної заяви до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 2662,40 грн згідно з платіжною інструкцією № 26486 від 16.04.2026 (а.с. 1).
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, у розмірі 81,4% від заявленої суми (10930,00 грн х 100% / 13430,00 грн), то з відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2167,19 грн (2662,40 грн х 81,4%).
На підставі наведеного вище, керуючись статтями 12, 13, 89, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 272, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд-
у х в а л и в:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» суму заборгованості за кредитним договором №1620-1923 від 01.11.2025 у розмірі 10930,00 (десять тисяч дев`ятсот тридцять) гривень.
3. У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2167,19 грн (дві тисячі сто шістдесят сім гривень 19 коп.).
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
УЧАСНИКИ СПРАВИ:
ПОЗИВАЧ: Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407, м. Київ, 01133, код ЄДРПОУ 38548598.
ВІДПОВІДАЧ:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Суддя:	  	В.  НАУМЧУК