ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

01 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/15274/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),
суддів: Шлай А.В., Кругового О.О., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року (суддя Неклеса О.М.) в адміністративній справі №160/15274/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,- 
В С Т А Н О В И В: 
ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (вул. Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 40116086) щодо невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку;
- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (вул. Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 40116086) нарахувати та виплатити середню заробітну плату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за шість місяців.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на день звільнення зі служби відповідачем не проведено остаточного та повного розрахунку, а саме нарахування та виплата належного повивачу за час служби грошового забезпечення здійснено лише 12.03.2024 чим порушено вимоги Кодексу законів про працю України.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (вул. Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 40116086) щодо невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (вул. Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 40116086) нарахувати та виплатити середню заробітну плату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за несвоєчасний розрахунок при звільненні за шість місяців у розмірі 30196 (тридцять тисяч сто дев`яносто шість) гривень 35 копійок.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд стягнув з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку лише за шість місяців, в той час розрахунок при звільнені зайняв майже два роки і триває. Також компенсація виплачена без врахування індексації грошового забезпечення. Також відповідачем не вірно визначено середньомісячний розмір грошового забезпечення, через що сума компенсації є меншою.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити її без задоволення, зазначаючи що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. 
В додаткових поясненнях позивач просив задовольнити апеляційну скаргу. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача з огляду на таке.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 02.12.2022 № 413 о/с “По особовому складу” відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України “Про Національну поліцію” звільнено зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 (0064939), старшого інспектора з режиму секретності Дніпропетровського управління, з 12 грудня 2022 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 року у справі №160/7975/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.02.2024 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті компенсації за 10 діб невикористаної додаткової відпустки одному з батьків, які мають двох та більше дітей віком до 15 років за період з 2015 по 2020 роки.
Зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (вул. Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 40116086) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію за 10 діб невикористаної додаткової відпустки одному з батьків, які мають двох та більше дітей віком до 15 років за період з 2015 по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.
У відповідь на запит позивача, 04.06.2024 з ДВБ НПУ нею було отримано довідку № 148 від 09.05.2024 про виконання рішення суду по справі № 160/7975/23.
Так, на виконання рішення суду ОСОБА_1 нараховано кошти в сумі 30550,56 грн., які вона отримала на свій картковий рахунок.
Вважаючи, що відповідачем несвоєчасно проведено остаточний розрахунок при звільненні з позивачем та відповідно до положень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України вона має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців, у зв`язку із чим звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України (в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби та виключення із списків особового складу військової частини) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин” від 01.07.2022 № 2352-ІХ текст статті 117 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:
“У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.”.
Вказана редакція статті 117 Кодексу законів про працю України набрала законної сили з 19.07.2022.
Варто зауважити, що Верховний Суд сформував усталену практику у правозастосуванні приписів статті 117 Кодексу законів про працю України, яка діяла до внесених змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин”, при вирішенні спорів щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Так, Верховний Суд неодноразово зауважував, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає компенсації середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.
Таким чином, у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 Кодексу законів про працю України, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, про що вірно зазначив суд першої інстанції.
Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розмір виплати грошового забезпечення.
З аналізу зазначених норм трудового законодавства вбачається, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки.
При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником і підприємством, установою, організацією, під “належними звільненому працівникові сумами” необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2020 року по справі №320/1263/19.
Таким чином, не проведення з вини департаменту компенсації за 10 діб невикористаної додаткової відпустки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.
Враховуючи, що письмовими доказами, наявними в матеріалах справи підтверджується виключення позивача зі списків особового складу департаменту з 02.12.2022 та проведення остаточного розрахунку з ним відбулося лише 12.03.2024, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено приписи ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, а отже допущено протиправну бездіяльність стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні з позивачем.
Щодо розміру суму компенсації, слід зазначити наступне.
Так, обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року №100 “Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати” (далі - Порядок №100).
Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Так, на виконання рішення суду, платіжною інструкцією від 12.03.2024 № 500, ОСОБА_1 виплачено грошову компенсацію за 10 діб невикористаної додаткової відпустки одному з батьків, які мають двох та більше дітей віком до 15 років за період з 2015 по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в сумі 30 550,56 грн.
З довідки ДВБ НПУ від 25.06.2024 № 167 “Про середній розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням вимог постанови КМУ від 08.02.1995 № 100”, слідує, що, пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинними законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Середньомісячний розмір грошового забезпечення складає 20 466,54 гривень.
Середньоденний розмір грошового забезпечення 671,03 (із розрахунку (21 371,64 грн. + 19 561,44 грн.) / (31 день + 30 днів).
Чинною редакцією після внесених змін від 19.07.2022 року до статті 117 КЗпП України, передбачено, відповідальність за затримку розрахунку при звільненні у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. У відповідності до цього, час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку становить 180 діб.
Таким чином, відповідно до постанови № 100 середньоденне грошове забезпечення позивача становить 671,03 грн. (із розрахунку (21 371,64 грн. + 19 561,44 грн.) / (31 день + 30 днів)), що підтверджується довідкою ДВБ НПУ від 25.06.2024 № 167, яка була надана відповідачем разом із відзивом.
Затримка у виплаті спірної грошової компенсації складає 180 календарних днів, отже, розмір середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 120 785 грн. 40 коп. (180 днів *671,03 грн).
Згідно з платіжною інструкцією від 12.03.2024 № 500, ОСОБА_1 виплачено грошову компенсацію за 10 діб невикористаної додаткової відпустки одному з батьків, які мають двох та більше дітей віком до 15 років за період з 2015 по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в сумі 30 550,56 грн.
Таким чином, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,25 (30 550,56 (несвоєчасно виплачене грошове забезпечення при звільненні) / 120 785,40 (середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні) х 100%).
Отже, сума, що підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 0,25 розраховується наступним чином: 671,03 грн (середньоденний заробіток позивача) х 0,25 х 180 (дні затримки розрахунку) = 30 196 гривень 35 копійок.
З врахуванням принципу співмірності та істотності частки недоплаченої суми коштів порівняно із середнім заробітком, за час затримки розрахунку позивачеві слід виплатити 30196 гривень 35 копійок.
Стосовно доводів позивача, що компенсація виплачена без врахування індексації грошового забезпечення та відповідачем не вірно визначено середньомісячний розмір грошового забезпечення, через що сума компенсації є меншою, слід зазначити наступне.
По-перше, позивач в позові не навів яку суму компенсації слід стягнути.
По-друге, останній не зауважив щодо наданої відповідачем довідки про середньомісячний розмір грошового забезпечення.
По-третє, фактично не згода позивача в апеляційній скарзі з цих питань пов`язання із виконанням рішенням суду та відповідне питання не було предметом розгляду у цій справі.
У разі не згоди із виконанням рішенням суду позивач має право звернутися у встановленому порядку до суду, в той час як вирішення такого питання у суді апеляційної інстанції фактично призведе до зміну предмету та підстав позову, що відповідно до приписів КАС України не допустимо. 
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
Керуючись статтями 241-244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України

Головуючий - суддя Л.А. Божко 

суддя А.В. Шлай 

суддя О.О. Круговий