П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/39289/25	
Перша інстанція: суддя Вовченко О.А.,
повний текст судового рішення
складено 11.03.2006, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючої-судді Казанчук Г.П.
суддів: Єщенка О.В., Градовського Ю.М.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-	
ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11 вересня 2025 року № 155650004161 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у колгоспі Мирний з 4. 01. 1985 року по 2. 03. 86 року, з 21. 02. 89 року по 16. 11. 89 року, з 15. 02. 2001 року по 10. 05. 2001 року у ТП "Мирний", і період роботи з 20. 10. 1994 року по 15. 07. 1996 року в ОАО «Тирпроммонтаж» Придністровської Молдавської Республіки та провести перерахунок його страхового стажу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що після досягнення 55-річного віку він звернувся до Великомихайлівського відділу пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Головного управління ПФУ в Харківській області № 155650004161 позивачу було відмовлено в отриманні пенсії, оскільки, за розрахунками відповідача, страховий стаж становить 22 роки 11 місяців 04 дні, що менше ніж 25 років, необхідних для виходу на пенсію учасникам бойових дій після 55 років. Водночас, як стверджує позивач, він має належні докази, що його страховий стаж становить понад 25 років, що підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_1 , а також довідками з місць роботи. Позивач вважає, що Пенсійний фонд безпідставно не врахував зазначені періоди роботи, що призвело до порушення його права на пенсійне забезпечення. 
У позові вказано, що у трудовій книжці НОМЕР_1 у записі під № 1 вказана дата прийняття позивача слюсарем у колгосп Мирний 4.01.89 року, а в записі на підставі чого внесений Даний запис – дата 4.01.85 року, вони (записи ) виконані в одному і тому ж рядку, у слідуючому рядку, під № 2 запис від 2.03.1986 року про переведення позивача зі слюсаря у шофери. Позивач вважає, це опискою інспектора відділу кадрів тому, що прийняття його в колгосп Мирний слюсарем дата 4.01.89 року у записі під №1 є помилковою, необхідно вважати правильну дату прийняття його в колгосп - дату 4.01.85 року.
Крім того, у позові вказано, що строкову службу згідно військового квитка НОМЕР_2 виданого 2.10.1986 року позивач проходив з 2.11.1986 року по 21.02.1989 року. Повернувшись з військової служби позивач працював у колгоспі Мирний до 16.11.1989 року, про що у трудовій книжці є відповідні записи під №№. 2,3,4. З 15.02.2001 року по 10.05.2001 року позивач також працював у ТП «Мирний» (колгосп Мирний), про що є відповідні записи у трудовій книжці.
Як зазначено у позові, Пенсійним фондом не зараховано позивачу до його трудового стажу роботу в ОАО «Тирпроммонтаж» Придністровської Молдавської Республіки в період з 20.10.1994 року по 15.06.1996 року, хоча у трудовій книжці у графах під № 8 та № 9 зроблено записи про прийняття позивача на роботу водієм та звільнення за власним бажання, про що також наявні відповідні накази. Позивачем було надано до Пенсійного фонду відповідні довідки з місця роботи, які підтверджують зазначений період трудової діяльності. Однак Пенсійний фонд відмовився зараховувати цей період до трудового стажу, посилаючись на те, що подані документи "підлягають" легалізації (апостилю).
Відзиву на позов до суду не надходило.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11 вересня 2025 року № 155650004161 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період служби в армії з 02.11.1986 року по 21.02.1989 року та періоди роботи з 22.02.1989 року по 16.11.1989 року, з 20.10.1994 року по 15.07.1996 року, з 15.02.2001 року по 10.05.2001 року і прийняти рішення з урахуванням висновків суду по даній справі.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. 
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що трудова книжка позивача містить усі записи та всі необхідні відомості, передбачені пунктом 2.2. Інструкції, не містять підчисток, виправлень, формально відповідають вимогам, які висуваються законодавством до ведення трудових книжок, також зазначив, що відповідальність за проведення атестації робочих місць за умовами праці та подання відповідної інформації до Реєстру застрахованих осіб покладається виключно на роботодавця, а не на працівника.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
Рух справи в апеляційній інстанції:
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2026 року відкрито апеляційне провадження та витребувана адміністративна справа.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2026 року призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до вимог статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції, -

У С Т А Н О В И В:

Судом першої інстанції з`ясовано та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_3 .
Згідно посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 12.12.2018 року позивач є учасником бойових дій.
04.09.2025 року позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії.
11.09.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 прийнято рішення № 155650004161 «Про відмову у призначення пенсії».
Згідно даного рішення страховий стаж ОСОБА_1 складає 22 років 11 місяців 04 дні, а необхідний страховий стаж становить 25 років.
У рішенні вказано, що в ході розгляду документів до страхового стажу не враховані періоди трудової діяльності згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 16.11.1989:
- з 04.01.1989 по 16.11.1989, оскільки зазначений період перетинається з військовою службою та великий проміжок між датою прийому та наказом, відсутня уточнююча довідка про періоди роботи, про встановлені та відпрацьовані вихододні;
- з 20.10.1994 по 15.07.1996, оскільки довідка від 07.12.2023 року № 23 видана ОАО «Тирпроммонтаж» Придністровською Молдавською Республікою має бути легалізована (містити апостиль);
- з 15.02.2001 по 10.05.2001 по трудовій книжці, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб. 
Враховуючи зазначене, відповідачем вирішено відмовити в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», права на призначення пенсій відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону заявник не має, оскільки відсутній необхідний страховий стаж.
Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11 вересня 2025 року № 155650004161 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , позивач звернувся до суду з даним позовом. 
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;
страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Таке ж визначення містить і частина перша статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Положеннями ч.2 ст.24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Поряд з тим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV, право на призначення дострокової пенсії за віком мають: військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6 - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
З огляду на викладене, право на призначення дострокової пенсії відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону № 1058-IV мають, зокрема, військовослужбовці, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, після досягнення чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків.
Як встановлено матеріалами справи, на момент звернення позивач досягнув 55-річного віку, що не заперечується відповідачем.
Однак, у оскаржуваному рішенні, відповідач вказує, що страховий стаж позивача становить 22 років 11 місяців 04 дні, що є недостатнім, в силу положень ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідач, відмовляючи у призначенні позивачу дострокової пенсії за віком, зазначає, що до загального стажу зараховано не всі періоди роботи, а саме:
- з 04.01.1989 по 16.11.1989, оскільки зазначений період перетинається з військовою службою та великий проміжок між датою прийому та наказом, відсутня уточнююча довідка про періоди роботи, про встановлені та відпрацьовані вихододні;
- з 20.10.1994 по 15.07.1996, оскільки довідка від 07.12.2023 року № 23 видана ОАО «Тирпроммонтаж» Придністровською Молдавською Республікою має бути легалізована (містити апостиль);
- з 15.02.2001 по 10.05.2001 по трудовій книжці, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб.
Крім того, варто наголосити, що згідно приписів п.3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Відповідно п. 4.2 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 10.11.2006 № 18-1 орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Щодо незарахування періоду військової служби позивача до його страхового стажу, колегія суддів додатково враховує, що зазначені періоди повністю збігаються із записом у військовому квитку НОМЕР_2 виданого 02.10.1986 року, а тому безпідставно не враховані пенсійним органом період служби з 02.11.1986 року по 21.02.1989 року.
Разом з тим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо не зарахування періоду роботи в колгоспі Мирний оскільки позивач до 21.02.1989 року проходив службу в армії, то немає підстав враховувати цей період.
Щодо періоду з 20.10.1994 року по 15.07.1996 року колегія суддів зазначає наступне.
Спірні правовідносини регулюються Угодою між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637, Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях.
Частиною першою статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Частиною першою статті 7 КАС України передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 2 Закону України «Про міжнародні договори України» встановлено, що міжнародний договір України - укладений у письмовій формі з іноземною державою або іншим суб`єктом міжнародного права, який регулюється міжнародним правом, незалежно від того, міститься договір в одному чи декількох пов`язаних між собою документах, і незалежно від його конкретного найменування (договір, угода, конвенція, пакт, протокол тощо).
Також, положеннями цієї статті вказано, що ратифікація, затвердження, прийняття, приєднання - залежно від конкретного випадку форма надання згоди України на обов`язковість для неї міжнародного договору.
Сторонами не оспорюється, що за офіційною позицією України, Придністровський район вважається складовою частиною Республіки Молдова та стосовно нього застосовуються міжнародні та двосторонні угоди, укладені між Україною та Республікою Молдова.
Так, колегія суддів встановила, що між Урядом України та Урядом Республіки Молдова укладена Угода про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення (далі Угода), яку ратифіковано Законом України 434/96-ВР та набрала чинності для України 19.11.1996 року.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що вказана Угода є частиною національного законодавства України відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України.
Стаття 2 Угоди передбачає, що ця Угода поширюється на державне пенсійне забезпечення громадян, яке встановлене або буде встановлене законодавством кожної з держав.
Під пенсійним забезпеченням в цій Угоді маються на увазі всі види державних пенсій, які призначаються громадянам у відповідності із законодавством України або законодавством Республіки Молдова.
Відповідно до ст. 4 Угоди, після вступу в дію цієї Угоди Договірні Сторони надають на своїй території постійно проживаючим громадянам, в тому числі і тим, які переїхали (приїхали) із іншої Договірної Сторони однакові зі своїми громадянами права в галузі пенсійного забезпечення.
Пенсійне забезпечення громадян України і громадян Республіки Молдова та членів їх сімей здійснюється по законодавству тієї держави, на території якої вони постійно проживають (ст. 5 Угоди).
Відповідно до ст. 8 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, при призначенні пенсії, в тому числі пенсії на пільгових умовах та за вислугу років, обчислення трудового (страхового) стажу, накопиченого у відповідності із законодавством України і законодавством Республіки Молдова, в тому числі і до вступу в дію цієї Угоди, а також на території держав, які входили до складу колишнього СРСР до 1 січня 1992 року, проводиться по законодавству держави, яка призначає пенсію.
Тобто, в даному випадку позивачу має бути здійснено обчислення трудового (страхового) стажу за законодавством України, а тому період з 20.10.1994 року по 15.07.1996 року має бути зарахований до страхового стажу позивача.
Щодо періоду 15.02.2001 року по 10.05.2001 року колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із статтею 20 Закону № 1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.
За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Колегія суддів зазначає, що спірний період трудової діяльності позивача підтверджується записом трудової книжки, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що пенсійний орган наділений правом здійснювати перевірки та звірки щодо достовірності виданих документів шляхом направлення відповідних запитів.
Однак, матеріали справи не містять відомостей про те, що пенсійним органом вживались будь-які заходи з метою перевірки або звірки для отримання відомостей на підтвердження/спростування достовірності виданих документів трудової діяльності позивача за вказаний період.
Водночас, саме по собі відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за такий період не є самостійною підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії.
Позбавлення позивача соціальної захищеності та пенсійного стажу у зв`язку з невиконанням підприємством обов`язку зі сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України, суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Наявність чи відсутність сплати страхових внесків роботодавцем не спростовує самого факту виконання позивачем трудових обов`язків.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.01.2026 по справі № 460/6126/24.
Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі № 144/669/17 та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, в яких останній неодноразово виснувався, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а відтак, не сплата страхових внесків страхувальником не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періодів його роботи у такого підприємця.
З огляду на викладене, позбавлення позивача гарантованого Конституцією України права на пенсійне забезпечення внаслідок невиконання роботодавцем свого обов`язку по сплаті страхових внесків є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
А відтак, періоди роботи позивача з 15.02.2001 року по 10.05.2001 року підлягає зарахуванню до страхового стажу.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до частини 5 статті 328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись статтями 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року у справі №420/39289/25 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча-суддя: Г.П. Казанчук 

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: О.В. Єщенко