Справа № 675/947/26
Провадження № 1-кп/675/116/2026

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"24" червня 2026 р. м. Ізяслав
Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні кримінальне провадження №12026244060000193 від 12.06.2026 про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України,
В С Т А Н О В И В:
11.06.2025 близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_3 (далі по тексту вироку – ОСОБА_3 , обвинувачений), перебував в житловому будинку АДРЕСА_1 разом зі співмешканкою ОСОБА_4 (далі по тексту вироку – ОСОБА_4 , потерпіла).
У цей час між ними на грунті раптово виниклих неприязних відносин виникла суперечка, під час якої у ОСОБА_3 виник раптовий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки й бажаючи їх настання, діючи умисно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння штовхнув ОСОБА_4 правою рукою, внаслідок чого остання не втримала рівновагу та упала на підлогу, в результаті чого отримала тілесне ушкодження у вигляді синця на задньо-бічній поверхні правого стегна.
Надалі ОСОБА_3 , продовжуючи свої протиправні дії та доводячи свій злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, до завершення, наздогнав ОСОБА_4 біля хвіртки господарства при спробі останньої покинути подвір`я, схопив ОСОБА_4 лівою рукою за верхній одяг, при цьому утримуючи її, наніс не менше шести ударів кулаком правої руки в область лівого та правого плеча.
Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив діяння, що має ознаки фізичного насильства як форми домашнього насильства відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Внаслідок таких неправомірних дій ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка відповідно до ст. 1, ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є особою, яка постраждала від домашнього насильства, отримала тілесні ушкодження у вигляді синця на задньо-бічній поверхні правого стегна, садна на передній поверхні шиї, садна на бічній поверхні шиї справа, синця на передній поверхні правого плеча, синця на передній поверхні лівого плеча, два синці на задній поверхні лівого плеча, які належать до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.
Згідно зі змістом письмової заяви від 19.06.2026, складеної у присутності захисника ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, висловив згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомився із обмеженнями права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України, та вказав, що згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Потерпіла ОСОБА_4 також подала письмову заяву від 19.06.2026, в якій зазначила, що згодна із встановленими під час досудового розслідування обставинами, ознайомлена з обмеженнями права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України, та не заперечує проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Заява обвинуваченого щодо беззастережного визнання вини у пред`явленому йому обвинуваченні не викликає сумнівів у її добровільності.
Проаналізувавши викладене, дослідивши обвинувальний акт та матеріали досудового розслідування, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження.
Підходячи до обрання міри покарання обвинуваченому, виходячи із загальних засад призначення покарання, відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його особливості, особу винного, зокрема, характеристику, фактичні обставини провадження.
Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому, є щире каяття.
Обставинами, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, є вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та перебування у стані алкогольного сп`яніння.
Також судом враховано, що обвинувачений свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває на обліку у лікаря нарколога, однак на обліку у лікаря психіатра не перебуває.
При цьому судом враховується і та обставина, що обвинувачений, хоча в силу ст. 89 КК України не судимий, однак неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України з призначення покарання у вигляді штрафу, в тому числі за спричинення умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_4 .
При обранні виду та міри покарання для обвинуваченого суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
На підставі викладеного, з урахуванням особи обвинуваченого, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що ОСОБА_3 слід обрати покарання у виді громадських робіт в межах передбачених санкцією ч. 1 ст. 125 КК України.
На переконання суду, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченим, наявні обставини, що обтяжують покарання, як і те, що він не працевлаштований, фактичні обстави вчиненого діяння, призначення обвинуваченому менш суворого покарання, аніж громадські роботи, у даному конкретному випадку не відповідатиме самій меті покарання та суперечитиме суті кримінального провадження та з огляду на обставини справи і особу останнього буде явно несправедливим.
Як вважає суд, саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого.
Судом враховано також і висновки, викладені в постанові об`єднаної палати ККС Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №453/225/19 (провадження №51-4000кмо19).
Так ОП ККС ВС зробила висновок, що поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» не є відсилочним, у розумінні законодавця має комплексний характер й регламентується у різних сферах суспільних відносин. Тому при встановленні змісту згаданого поняття слід виходити з конкретних фактичних обставин справи, а не тільки з кваліфікації дій винуватця.
У контексті зазначеного «злочином, пов`язаним із домашнім насильством» слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого містять хоча б один із елементів, перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», незалежно від того, чи вказано їх у відповідній статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.
З урахуванням зазначеного вище, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілої ОСОБА_4 , яка постраждала від кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, суд вважає за необхідне одночасно з призначенням покарання у виді громадських робіт застосувати до ОСОБА_3 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників.
Питання про речові докази суд не вирішує з огляду на їх відсутність в кримінальному провадженні.
Цивільний позов не заявлявся, запобіжний захід обвинуваченому не обирався, процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд,
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_3 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників на строк 3 (три) місяці.
Роз`яснити ОСОБА_3 , що умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, передбачених ст. 91-1 КК України, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У відповідності до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. ст. 381, 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_6