КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 752/18810/23
провадження № 22-ц/824/1511/2026

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І., 
при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Комунальне підприємство «Лісопаркове господарство «Конча-Заспа», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Падалко Роман Олегович, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області, про усунення перешкод у володінні та розпорядженні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кравцова Сергія Ігоровича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року в складі судді Ольшевської І. О.,

встановив:

11.09.2023 заступник керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у володінні та розпорядженні земельної ділянкою. 
Зазначав, що Київською міською прокуратурою встановлено підстави для застосування визначених ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» повноважень з представництва інтересів держави в суді.
Зокрема, встановлено факт порушення прав територіальної громади м. Києва через позбавлення її можливості реалізувати усі правомочності власника щодо об`єкту екомережі - земельної ділянки лісогосподарського призначення.
Посилався на ті підстави, що у власності територіальної громади м. Києва перебуває земельна ділянка площею 0,0893 га, кадастровий номер 8000000000:90:034:0049, яка належить до земель лісогосподарського призначення та відноситься до об`єктів екомережі. 
Територія, в межах якої розташована спірна земельна ділянка, згідно з матеріалами лісовпорядкування є частиною кварталу 5 (виділи 25, 26) Конча-Заспівського лісництва, що відноситься до земель лісогосподарського призначення у складі лісів у межах населених пунктів та включає у своєму складі частину річки Коник та канал від річки Віта.
Київською міською прокуратурою встановлено, що ОСОБА_1 чиняться перешкоди власнику землі - територіальній громаді міста Києва, від імені та в інтересах якої діє Київська міська рада, у володінні та розпорядженні спірною земельною ділянкою. 
Право власності територіальної громади міста Києва на об`єкт екомережі порушено через незаконну державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, зміну її цільового призначення, а також незаконну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на неї.
Формування і реєстрація спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, а також подальша державна реєстрація права власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 , стали наслідком неправомірної державної реєстрації права власності вказаної особи на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок), який нібито розташований на спірній земельній ділянці. 
Так, на земельній ділянці комунальної власності площею 0,0893 га, кадастровий номер 8000000000:90:034:0049, яка належить до земель лісогосподарського призначення, 19.07.2021 зареєстровано право власності ОСОБА_1 на садовий будинок загальною площею 34,43 кв.м. із зазначенням адреси: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2411102380000.
Підставою внесення вказаного запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сліпченко Н. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 59333109 від 19.07.2021. 
Рішенням того ж державного реєстратора від 02.09.2021, індексний номер рішення 60147594, внесено зміни до розділу про об`єкт нерухомого майна, згідно з якими «садовий будинок» змінено на «житловий будинок». 
Для державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт державному реєстратору подано: технічний паспорт на садовий (дачний) будинок, виготовлений 27.05.2021 ТОВ «Межрегіональний сервіс-центр технічної інвентаризації» на замовлення ОСОБА_1 ; розпорядження Голосіївської РДА від 24.06.2021 №554 про присвоєння поштової адреси садовим будинкам по АДРЕСА_1 ; довідку ОК «Житлово-будівельний кооператив «Коник» від 13.07.2021 №15508 про те, що ОСОБА_1 є членом кооперативу та за нею обліковується садовий будинок АДРЕСА_1 .
Разом з тим установлено, що Київською міською радою не приймалось рішення про відведення будь-яким фізичним чи юридичним особам у власність або в користування земельної ділянки по АДРЕСА_1 .
Голосіївською районному в місті Києві державною адміністрацією не опрацьовувалось питання щодо присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна по АДРЕСА_1 , жодних звернень з вказаного питання не надходило, розпорядження №554 від 24.06.2021 не видавалось.
В реєстрі адрес у м. Києві, який ведеться Департаментом містобудування та архітектури згідно з Положенням про реєстр адрес у місті Києві, затвердженим рішенням Київської міської ради від 22.05.2013р. №337/9394 «Про деякі питання ведення реєстрів адрес, вулиць та інших поіменованих об`єктів у місті Києві», відсутні відомості про документи щодо присвоєння об`єктам нерухомості адреси: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до інформації, наданої ОК «Житлово-будівельний кооператив «Коник», ОСОБА_1 не є і не була членом вказаного обслуговуючого кооперативу. Документи за вихідним номером 15508 від 13.07.2021 кооперативом не реєструвались. Про наявність будинків АДРЕСА_2 , а також про присвоєння садовим будинкам вказаних поштових адрес кооперативу нічого не відомо. 
Згідно з даними електронної бази документообігу Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради, а також з даними Міської інформаційно-аналітичної системи забезпечення містобудівної діяльності містобудівні умови та обмеження для проектування об`єктів будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , не надавались. Інформація щодо прийнятих рішень про переведення садового будинку АДРЕСА_1 у Департаменті містобудування та архітектури КМДА відсутня.
Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва не видавав та не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих/будівельний робіт, а також не приймав об`єкти будівництва в експлуатацію за цією адресою. 
Відповідно до відомостей, зазначених у технічному паспорті на садовий (даний) будинок АДРЕСА_1 , виготовленому станом на 27.05.2021 ТОВ «Межрегіональний сервіс-центр технічної інвентаризації», садовий будинок побудовано в 1991 році.
Водночас той факт, що земельна ділянка за кадастровим номером 8000000000:90:034:0049 на АДРЕСА_1 була вільна від забудови підтверджується супутниковими знімками, які є вільному доступі в мережі інтернет.
Національним центром управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України надано матеріали космічного знімання спірної земельної ділянки, відповідно до якої остання була вільна від забудови, ознак знаходження будь-яких споруд в її межах не виявлено ні станом на час реєстрації права власності на содовий (дачний) будинок (19.07.2021), ні на час виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (08.09.2021).
Відповідно до акту перевірки від 24.03.2023, складеного спеціалістом Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) , спірна земельна ділянка вільна від капітальної забудови, вкрита зеленими насадженнями та не використовується. 
Оглядом спірної земельної ділянки проведеним в рамках кримінального провадження №42023100000000202 від 10.04.2023, установлено, що територія ділянки не огороджена, доступ до неї вільний. Ділянка являє собою відкриту територію, вкриту травою, чагарниками та деревами. Під час огляду жодних будівель, споруд чи конструкцій не виявлено межові знаки відсутні. 
Допитана в якості свідка в кримінальному провадженні №42023100000000202 від 10.04.2023 інженер з технічної інвентаризації ТОВ «Межрегіональний сервіс-центр технічної інвентаризації» ОСОБА_2 пояснила, що директором цього товариства до березня 2023 року був її чоловік ОСОБА_3 . До проведення технічної інвентаризації об`єкту нерухомого майна по АДРЕСА_1 ні її, ні товариство не залучали, про вказаний об`єкт вона дізналась від органів досудового розслідування. Підписи в наданому їй для огляду технічному паспорті на садовий (дачний) будинок, їй не належать. Форма технічного паспорту не відповідає тій, що виготовляє ТОВ «Межрегіональний сервіс-центр технічної інвентаризації». 
Таким чином, реєстрація права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 здійснена без жодної належної правової підстави (за відсутності правовстановлюючого документа на землю, дозвільних документів на будівництво, розпорядження про присвоєння поштової адреси тощо) та на об`єкт нерухомості, якого не існує та не існувало ніколи.
У подальшому, на замовлення ОСОБА_1 інженером-землевпорядником ТОВ «Київгеосервіс» ОСОБА_4 08.09.2021 розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Встановлено, що ТОВ «Київгеосервіс» послуги з розроблення проектів землеустрою щодо земельної ділянки за кадастровим номером 8000000000:90:034:0049 не надавались, ОСОБА_4 у трудових правовідносинах з ТОВ «Київгеосервіс» не перебував. З огляду на внесення до технічної документації завідомо неправдивих відомостей, на підставі подання Кваліфікаційної комісії від 01.08.2023 №23/91, наказом Держгеокадастру від 04.08.2023 №259 кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника ОСОБА_4 від 11.06.2019 №014168 анульовано.
В матеріалах технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості) міститься технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами на АДРЕСА_1 , виготовлений станом на 27.08.2021 інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_5 . 
Однак, допитаний в якості свідка у вищевказаному кримінальному провадження ОСОБА_5 пояснив, що працюючи інженером з інвентаризації у ФОП ОСОБА_6 , на прохання знайомого, 27.08.2021 виготовив технічний паспорт на будинок садибного типу без виїзду на місцевість, підписав його електронним цифровим підписом від свого імені та від імені директора - ФОП ОСОБА_6 та в подальшому вніс до Реєстру будівельної діяльності. Підписи в паперових копіях документів не ставив. Пояснив, що в наданих йому для огляду копіях документів підписи, які виконані від його імені, йому не належать.
Таким чином, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості) містить недостовірні відомості стосовно наявності на земельній ділянці нерухомого майна, а також стосовно права власності ОСОБА_1 на вказане майно. 
На підставі вказаної технічної документації 05.10.2021 державним кадастровим реєстратором відділу в Яворівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Русін О. І. внесено відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:034:0049 та відкрито на неї поземельну книгу. 
Рішенням приватного нотаріуса КМНО Падалки Р. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 66640471 від 03.03.2023 зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0893 га кадастровий номер 8000000000:90:034:0049.
Відповідно до відомостей, зазначених в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, підставою реєстрації права власності ОСОБА_1 на землю стало рішення Київської міської ради №1461/1502 від 10.06.2021. 
Однак, відповідно до оприлюднених відомостей офіційного веб-сайту Київської міської ради, зареєстровано рішення від 10.06.2021 №1461/1502 «При приватизацію громадянином ОСОБА_7 земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_3 », яким передано ОСОБА_7 у приватну власність земельну ділянку площею 0,0817 га (кадастровий номер 8000000000:82:277:0060) на АДРЕСА_3 . 
Отже реєстрація права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку також здійснена за відсутності належних правових підстав. 
Після реєстрації за собою права власності на землю та вже під час розслідування кримінального провадження №42023100000000202 від 10.04.2023 за фактом самовільного зайняття земельних ділянок лісогосподарського призначення, використання завідомо підроблених документів під час державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, зловживання приватними нотаріусами КМНО, що спричинило тяжкі наслідки, за ч.3 ст.365-2, ч. 4 ст. 358, ч.2 ст. 197-1 КК України, ОСОБА_1 вчинено дії щодо припинення свого права власності на нерухоме майно (неіснуюче) - житловий будинок АДРЕСА_1 , який начебто був розташований на спірній земельній ділянці. 
Рішенням приватного нотаріуса КМНО Коліжук О. О. від 02.06.2023 (індексний номер рішення 67869676) на підставі заяви ОСОБА_1 від 02.06.2023 про знищення будинку та довідки ФОП ОСОБА_8 про знищення майна від 15.05.2023, здійснено державну реєстрацію припинення права власності та закриття розділу по об`єкту нерухомого майна - житловий будинок площею 34,43 кв.м на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 2411102380000).
Київська міська рада обізнана про наявність перешкод у володінні та розпорядженні земельною ділянкою на АДРЕСА_1 , оскільки саме за повідомленням структурного підрозділу її виконавчого органу Київською міською прокуратурою було зареєстровано кримінальне провадження за фактом самовільного зайняття земельних ділянок лісогосподарського призначення, використання завідомо підроблених документів під час державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, зловживання приватними нотаріусами КМНО, що спричинило тяжкі наслідки, за ч. 3 ст. 365-2, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 197-1 КК України. У подальшому вказані порушення прав та інтересів територіальної громади на землю зафіксовано Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради ( КМДА) також самостійно в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства №ДК/1-А/2023 від 24.03.2023. 
17.08.2023 звернулась до Київської міської ради з листом, в якому ще раз повідомлено про порушення відповідачем чинного законодавства та запропоновано надати інформацію про вжиті заходи щодо усунення перешкод у володінні та розпорядженні спірною земельною ділянки, у тому числі шляхом скасування реєстрації права власності ОСОБА_1 на неї, а також скасування реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. 
На вказаний лист Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради ( КМДА) 05.09.2023 повідомлено, що Київською міською радою не вживались заходи цивільно-правового характеру з порушених питань. Натомість цим же листом Департамент з метою захисту інтересів територіальної громади міста Києва просить прокурора звернутись до суду в інтересах Київської міської ради. 
Необхідність пред`явлення цього позову зумовлена потребою в забезпеченні на загальнодержавному рівні екологічної безпеки та охорони землі як національного багатства. 
Посилаючись на вказані обставини, заступник керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради просить усунути перешкоди територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 66640471 від 03.03.2023 та здійснену на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:90:034:0049 (реєстраційний номер об`єкта 2700064480000, номер запису про право власності 49437696), з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на неї та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:034:0049, площею 0,0893 га, на АДРЕСА_1 .
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року залучено до участі у справі КП «Лісопаркове господарство «Конча-Заспа», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалку Р. О., Головне управління Держгеокадастру у Львівській області в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року позов задоволено. 
Усунуто перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 66640471 від 03.03.2023, та здійснену на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:90:034:0049 (реєстраційний номер об`єкта 2700064480000, номер запису про право власності 49437696), з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на неї. 
Усунуто перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:034:0049, площею 0,0893 га, на АДРЕСА_1 . 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київської міської прокуратури 8 052 грн судового збору.
Суд першої інстанції виходив з доведеності тієї обставини, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , будь-яким фізичним чи юридичним особам для будівництва чи експлуатації житлової будівлі не передавалася, державна реєстрація права власності на майно за відповідачем на земельну ділянку за вказаною адресою здійснена в обхід закону та з наданням документів, які не виготовлялися та які не відповідають вимогам законодавства задля реєстрації права власності на нерухоме майно, що не може свідчити про правомірне набуття майна у власність. 
При цьому суд відхилив посилання представника відповідача щодо відсутності у прокурора підстав для звернення до суду з даним позовом в інтересах Київської міської ради.
30.06.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Кравцов С. І. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Вважає, що належним способом захисту в даному випадку є витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. Прокурором обрано неналежний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови в позові. 
Судом першої інстанції, за відсутності належних та допустимих доказів, підтверджено право прокурора на звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради шляхом фактичної заміни належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. 
Зазначив, що ОСОБА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:90:034:0049 до 1992 року господарським способом був побудований садовий будинок загальною площею 34,43 кв.м.
Для державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна реєстратору подано: 
- технічний паспорт на садовий (дачний будинок) , виготовлений 27.05.2021 ТОВ «Межрегіональний сервіс - центр технічної інвентаризації» на замовлення ОСОБА_1 ; 
- розпорядження Голосіївської РДА від 24.06.2021 №554 про присвоєння поштової адреси садовим будинкам по АДРЕСА_1; 
- довідка Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Коник» від 13.07.2021 №15508.
Вказані документи є чинними та такими, що не визнані судом недійсними у встановленому чинним законодавством порядку. Доводи прокурора щодо відсутності нерухомості на місті спірних земельних ділянок не підтверджується жодною судовою будівельно-технічною експертизою. 
Вищенаведене спростовує висновок прокурора щодо здійснення реєстрації садового будинку за відсутності відповідного дозвільного документу на будівництво, а також про відсутність будь-якого нерухомого майна на спірній земельній ділянці. 
До винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту досудового розслідування не може вважатись належним доказом в цивільному процесі. Як наслідок, додані до позовної заяви протоколи допитів свідків є неналежними доказами, на яких не можуть встановлюватись та ґрунтуватись відповідні обставини даної справи. 
Посилається на недоведеність належності спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення. 
З листа КП «Лісопаркове господарство «Конча-Заспа» від 25.01.2023 №077/237-50 вбачається, що за результатами інвентаризації земель у кадастровому кварталі 8000000000:90:034 земельні ділянки з кадастровими номерами 8000000000:90:034:0049, 8000000000:90:034:0023, 8000000000:90:034:0056, 8000000000:90:034:00455 не були внесені як земельні ділянки із категорією земель лісогосподарського призначення у складів лісів у межах населених пунктів. 
Відповідно до листа КП «Лісопаркове господарство «Конча-Заспа» від 30.06.2023 №077/237-398 з додатком (витяг з картографічних матеріалів лісовпорядкування , витяг із таксаційного опису частини кварталу 5 Конча-Заспівського лісництва), право постійного користування земельними лісовими ділянками (зокрема на які накладаються земельні ділянки із вищезазначеними кадастровими номерами) станом на сьогоднішній день у встановленому законодавством порядку за підприємством не зареєстроване. Підприємство в рамках технічних можливостей стверджує, що земельні ділянки із кадастровими номерами 8000000000:90:034:0049, 8000000000:90:034:0023, 8000000000:90:034:0056, 8000000000:90:034:00455 загальною площею 0,3486 га згідно матеріалів лісовпорядкування накладаються на виділ 25,26 у кварталі 5 Конча-Заспівського лісництва». 
Наданий до вказаного листа витяг із картографічних матеріалів КП «Лісопаркове господарство «Конча-Заспа» лісовпорядкування із порівнянням відкритих даних ДЗК, що являє собою знімки екранів відкритих комп`ютерних програм бази лісовпорядкування та Державного земельного кадастру, з орієнтовним порівнянням місця розташування спірних земельних ділянок, не є належним доказом, оскільки факт накладення спірних земельних ділянок на землі КП «Лісопаркове господарство «Конча-Заспа» можна встановити лише за допомогою спеціальних знань в галузі землевпорядкування та складення відповідно земельної документації, або на підставі висновків земельно-технічної експертизи, яка проведена не була.
Відсутність затверджених планово-картографічних матеріалів лісовпорядкувань; відсутність рішень (розпоряджень) органів державної виконавчої влади про надання відповідних лісів у постійне користування КП «Лісопаркове господарство «Конча-Заспа» свідчить про недоведеність належності вказаної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення. 
Посилається на недотримання принципів правомірного втручання у право мирного володіння спірною земельною ділянкою.
01.08.2025 на адресу суду надійшов відзив Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області на апеляційну скаргу, в якому він просить прийняти законне та обґрунтоване рішення. 
Зазначає, що державний кадастровий реєстратор під час здійснення державної реєстрації спірної земельної ділянки діяв у спосіб, межах та у відповідності до вимог чинного законодавства України, оскільки на момент державної реєстрації спірної земельної ділянки інші зареєстровані та оформлені у власність земельні ділянки, розташовані в межах спірної земельної ділянки, у Державному земельному кадастрі були відсутні. 
01.08.2025 Київська міська прокуратура через систему «Електронний суд» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Вважає, що обраний прокурором спосіб захисту є належним та ефективним, спрямованим на поновлення порушених інтересів держави. 
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 №487/10128/14, від 15.09.2020 №469/1044/17, постановах Верховного Суду від 09.12.2020 №676/2332/18, від 10.02.2021 №449/723/17 вказані можливі способи усунення таких порушень яких може вимагати законний власник, а саме шляхом оспорення відповідних рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договорів або інших правочинів, а також вимагаючи повернути земельну ділянку. 
Долучені до матеріалів справи документи свідчать про обізнаність Київської міської ради що ситуації зі спірної земельною ділянкою, а також про відсутність будь-яких обставин, що перешкоджають захисту прав та інтересів держави саме належним суб`єктом - Київською міською радою. 
За відсутності в матеріалах справи доказів того, що Київська міська рада висловила намір та бажає самостійно вжити заходи по захисту порушених інтересів держави, висновок про безпідставне звернення прокурора з позовом до суду є помилковим. 
Надані ОСОБА_1 державному реєстратору документи для здійснення державної реєстрації права власності на садовий (дачний) будинок уповноваженими органами/особами не видавались та не виготовлялись, а нерухомого майна на спірній земельній ділянці не існувало, про що детально зазначено в тексті позовної заяви з наданням підтверджуючих доказів. 
ОСОБА_1 не могла набути у законний спосіб право власності на майно, яке на земельній ділянці було відсутнє ( не збудоване та в експлуатацію не введене), отже право власності у відповідача на таке майно не виникло і виникнути не могло. 
Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості) містить недостовірні відомості стосовно наявності на земельній ділянці нерухомого майна, а також стосовно права власності ОСОБА_1 на вказане майно.
Протоколи допиту свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 містять інформацію щодо предмета доказування у даній справі, відтак є належними доказами, які отримані у встановленому законом порядку в ході розслідування кримінального провадження №42023100000000202 від 10.04.2023 за фактом самовільного зайняття земельних ділянок лісогосподарського призначення, використання завідомо підроблених документів під час державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, зловживання приватними нотаріусами КМНО, що спричинило тяжкі наслідки, за ч.3 ст.365-2, ч. 4 ст. 358, ч.2 ст. 197-1 КК України.
Враховуючи надані докази та приписи ст. 19, ч. 1 ст. 55, ст. 57, 83 ЗК України, ст. 5 ЛК України та п. 5 Прикінцевих положень ЛК України, спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення. 
Незалежно від категорії спірної земельної ділянки, остання є землею територіальної громади міста Києва, яка в особі Київської міської ради не приймала рішення про надання її у власність чи користування відповідачу ОСОБА_1 .
Оскільки спірна земельна ділянка єдиним її власником - територіальною громадою міста Києва у власність та користування ОСОБА_1 не надавалась, а для реєстрації права власності на землю використано рішення Київради №1461/1502 від 10.06.2021, яким у приватну власність передано іншу земельну ділянку, за іншою адресою та іншому громадянину, тому ОСОБА_1 не набула у встановленому порядку права власності на комунальну земельну ділянку. Доводи апеляційної скарги про порушення судом принципу правомірного утручання у право мирного володіння спірною земельною ділянкою є безпідставними та необґрунтованими. 
В судовому засіданні прокурор Київської міської прокуратури - Греськів І. І. , представник КП «Лісопаркове господарство «Конча-Заспа» - Козінцева Є. В. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.
Ухвалою від 05 вересня 2025 року апеляційним судом відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Кравцова С. І. про призначення судової земельно-технічної експертизи з наведенням відповідних мотивів. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. 
Відповідно до ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. 
Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення прав власності на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16).
У справі, що переглядається:
при зверненні із позовом Київська міська прокуратура вказувала, що земельна ділянка площею 0,0893 га , кадастровий номер 8000000000:90:034:0049, належить до земель лісогосподарського призначення та відноситься до об`єктів екомережі. Територія, в межах якої розташована спірна земельна ділянка, згідно з матеріалами лісовпорядкування є частиною кварталу 5 (виділи 25,26) Конча-Заспівського лісництва, що відноситься до земель лісогосподарського призначення у складі лісів у межах населених пунктів та включає в своєму складі частину річки Коник та канал від річки Віта; 
вказана земельна ділянка у користування жодній особі не надавалася, формування і реєстрація спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі , а також подальша реєстрація права власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 стали наслідком неправомірної державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок), який нібито був розташований на ній; 
з огляду на те, що під час розслідування кримінального провадження № 42023100000000202 від 10.04.2023 за фактом самовільного зайняття земельних ділянок лісогосподарського призначення, використання завідомо підроблених документів під час державної реєстрації речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 вчинено дії щодо припинення свого права власності на нерухоме майно - неіснуючий житловий будинок АДРЕСА_1 , який начебто був розташований на спірній земельній ділянці, н а даний час вказане речове право в Державному реєстрі речових прав припинено, а розділ по об`єкту нерухомого майна (реєстраційний номер 2411102380000) закрито, тому належним способом захисту права власності територіальної громади м. Києва на володіння та розпорядження своїм майном є усунення перешкод шляхом скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та здійснену на його підставі державну реєстрацію права власності відповідача на земельну ділянку з одночасним припиненням прав. 
Задовольняючи вказані позовні вимоги суд правильно виходив з того, що державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно відбулась за відсутності документів, які відповідно до вимог законодавства засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. 
Встановлено, що Київською міською радою не приймалося рішення про відведення будь-яким особам у власність або у користування земельної ділянки за адресою : АДРЕСА_1 ; рішення Київської міської ради №1461/1502 від 10.06.2021, яке слугувало підставою для реєстрації права власності на земельну ділянку за відповідачем, вирішувалось питання про передання іншої земельної ділянки іншій особі; питання про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна за цією адресою не вирішувалось, жодних звернень з цього приводу не надходило, розпорядження №554 від 24.06.2021 Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією не видавалось; з наданих Національним центром управління та випробування космічних засобів Державного космічного агентства України супутникових знімків встановлено, що спірна земельна ділянка була вільна від забудови, ознак знаходження будь-яких споруд в її межах не виявлено ні станом на час реєстрації права власності на садовий (дачний) будинок (19.07.2021), ні на час виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (08.09.2021); оглядом спірної земельної ділянки у рамках кримінального провадження встановлено, що територія ділянки не огороджена, доступ до неї вільний, ділянка вкрита чередою, чагарниками та деревами. 
Функцією державної реєстрації права є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Подібні висновки неодноразово формулювалися Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в постановах від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 06.07.2022 у справі №914/2618/16.
Принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном передбачає, що відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається, виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі №488/2807/17).
Виходячи з правової природи реєстрації прав на нерухоме майно як способу володіння ним, обраний прокурором спосіб захисту є належним та ефективним, спрямованим на поновлення порушених прав. 
Доводи апеляційної скарги про недоведеність обставини належності спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення спростовуються наявною в матеріалах справи інформацією КП «Лісопаркове господарство «Конча Заспа», відповідно до якої територія, де розташована спірна земельна ділянка, згідно з матеріалами землевпорядкування є частиною кварталу 5 (виділу 25, 26) Конча-Заспівського лісництва, що відноситься до земель лісогосподарського призначення у складі лісів у межах населених пунктів, а також планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, з яких вбачається накладення спірної земельної ділянки на землі лісогосподарського призначення. 
Колегія суддів також погоджується з доводами позивача, що незалежно від категорії спірної земельної ділянки остання є земельною ділянкою територіальної громади міста Києва, яка в особі Київської міської ради не приймала рішення про надання її у власність чи користування ОСОБА_1 . 
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність повноважень прокурора для звернення до суду з вказаним позовом. 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).
Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).
У пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру».
У частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(ІІ)/2019 у справі за конституційною скаргою акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення пункту 13 частини першої статті 17 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» Конституційний Суд України вказав, що стосовно повноваження прокуратури щодо представництва інтересів держави в суді в Основному Законі України міститься застереження «у виключних випадках і в порядку, що визначені законом». Про такі випадки йдеться, зокрема, у частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру». На думку Конституційного Суду України, це обумовлюється недопущенням свавільного втручання прокуратури у здійснення господарської та статутної діяльності юридичних осіб, досягнення цілей функціонування учасника відповідних правовідносин, виконання ним договірних зобов`язань тощо. При цьому на прокуратуру покладається обов`язок щодо обґрунтування необхідності такого втручання.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (частина третя статті 56 ЦПК України)
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) зазначено, що:
«76. Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
77. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
78. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.
79. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
80. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
81. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
82. Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.
83. Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21) зазначено, що:
«прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Якщо після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України. Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18».
При зверненні до суду з даним позовом керівник Київської міської прокуратури зазначав, що Київська міська рада неналежним чином здійснює повноваження, покладені на неї чинним законодавством. Листом від 17.08.2023 прокуратура звернулась до Київської міської ради з листом, в якому в черговий раз повідомила про порушення відповідачем чинного законодавства та запропонувала надати інформацію про вжиті заходи щодо усунення перешкод у володінні та розпорядженні спірною земельною ділянкою. На вказаний лист Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради 05.09.2023 повідомлено, що Київською міською радою не вживались заходи цивільно-правового характеру з порушених питань. Натомість цим же листом Департамент з метою захисту інтересів територіальної громади міста Києва просить прокурора звернутись до суду в інтересах Київської міської ради. 
Указаним підтверджується, що Київська міська рада, як орган, уповноважений на захист інтересів держави у спірних правовідносинах, у розумні строки не вжила належних заходів на захист таких інтересів. 
Відтак, враховуючи бездіяльність компетентного органу, у прокурора виникло не тільки право, а й обов`язок звернутися до суду з даним позовом виключно для того, щоб інтереси держави не залишились незахищеними.
Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач унаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)).
Враховуючи той факт, що спірна земельна ділянка відповідачу у власність чи користування не надавалась, а підставою для реєстрації права власності слугувало рішення, яке стосувалось іншої особи та іншої земельної ділянки, що є свідченням недобросовісної поведінки її набувача, у зв`язку з чим втручання держави у право власності та право мирного володіння майном ОСОБА_1 носить легітимну мету такого втручання. 
Колегія суддів уважає, що судове рішення спрямоване на захист порушеного права позивача (територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування) на майно, а також переслідує загальносуспільні цілі з утвердження у державі суспільного правопорядку, недопустимості незаконного позбавлення осіб їхніх прав на нерухоме майно.
Підсумовуючи, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, які відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги, в свою чергу, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки не підтверджуються матеріалами справи.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 353, 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кравцова Сергія Ігоровича залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 25.05.2026.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. 1. Ящук