КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 року № 320/50900/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ФОП ОСОБА_1 до Головне управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги,
в с т а н о в и в:
до Київського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – позивач, ФОП ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі – відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просить визнати протиправними та скасувати:
- вимогу ГУ ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ 44116011) про сплату боргу (недоїмки) від 27.05.2025 № Ф-48651;
- рішення № 4865424021 від 27.05.2025 ГУ ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ 44116011) про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;
- рішення № 4865324021 від 27.05.2025 ГУ ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ 44116011) про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;
- податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ 44116011) від 03.06.2025 року № 5087024021;
- податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ 44116011) від 03.06.2025 року № 5086324021;
- податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ 44116011) від 03.06.2025 року № 5076724021;
- податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ 44116011) від 03.06.2025 року № 5078124021;
- податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ 44116011) від 03.06.2025 року № 5078924021;
- податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ 44116011) від 03.06.2025 року № 5082624021;
- податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ 44116011) від 03.06.2025 року № 5094924021. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що доводи, наведені в акті перевірки не підтверджують його вину та/або умисел. Відповідач обмежився лише перерахуванням законодавчих норм та термінів, проте не навів жодного факту, з підтверджуючими доказами, які встановлювали б його вину та умисел на вчинення перерахованих в акті перевірки податкових правопорушень. Адже, сам собою факт несплати або несвоєчасної сплати грошового зобов`язання жодним чином не є достатнім для кваліфікації діяння платника податків як умисно вчиненого правопорушення.
Позивач стверджує, що на підтвердження своїх доводів та задекларованих доходів і витрат ним надано усі первинні документи про фінансово-господарську діяльність, однак відповідачем не надано їм належної оцінки, що призвело до безпідставних, необґрунтованих висновків та винесення протиправних рішень.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Представником ГУ ДПС у м. Києві подано відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі, оскільки оскаржувані рішення прийнято на підставі чинного законодавства, у зв`язку із ненадання доказів в підтвердження задекларованого доходу, понесення витрат та використання придбаних ТМЦ в межах підприємницької діяльності.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Позивач подав клопотання, у якому просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних матеріалів. 
Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві, просив суд відмовити у задоволенні позову.
З урахуванням зазначеного, суд перейшов до розгляду справи по суті в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами і доказами.
Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
На підставі статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, пункту 2 частини 1 статті 13 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (зі змінами та доповненнями), наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 22.03.2025 № 2347-п та плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2025 рік відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 31.12.2023, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2023, 
За результатами перевірки ГУ ДПС у м. Києві складено акт від 06.05.2025 №38029/Ж5/26-15-24-02-01/2349201856, у якому викладено виявлені порушення:
1) п.44.1, п.44.6 ст.44, п.177.10 п.177 розділу ІV Податкового кодексу України, встановлено неналежне ведення обліку доходів і витрат, а саме: занижено доходи та завищено витрати за період з 01.01.2018 по 31.12.2023;
2) п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено доходи та завищено витрати на загальну 923 337,23 грн, в т.ч.: за 2018 – 569 934,40 грн, за 2019 – 284 937,93 грн, за 2020 – 24 694,15 грн, за 2021 – 9 090,68 грн, за 2022 – 34 680,07 грн, що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 166 200,69 грн, в т.ч.: за 2018 – 102 588,19 грн, за 2019 – 51 288,82 грн, за 2020 – 4 444,95 грн, за 2021– 1636,32 грн, за 2022 – 6242,42 грн;
3) п. 16-1 Підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого занижено та не перераховано до бюджету військовий збір в розмірі 13 850,06 грн, в т.ч.: за 2018 – 8549,02 грн, за 2019 – 4274,07 грн, за 2020 – 370,41 грн, 2021 – 136,36 грн, 2022 – 520,20 грн; 
4) п.1, п.4 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, п.8 ст.9 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», не нараховано єдиний внесок із сум чистого доходу, що підлягає сплаті в сумі 185 077,02 грн, в т.ч.: за 2018 – 123 934,02 грн, за 2019 – 58 701,92 грн, за 2020 – 441,14 грн, за 2021 – 1999,94 грн;
5) п.4 ч.2 ст.6 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: звіт про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2016 (Додаток 5 Таблиця 1, Додаток 1) до ДПІ у Дарницькому р-ні Головного управління ДПС у м. Києві подано з порушенням граничного терміну подання звітності;
6) п.51.1 ст.51 Податкового кодексу України, а саме: не подано до органу ДПС податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за зазначеною фізичною особою до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДПС у м. Києві за І кв.- IV кв. 2018, за І кв. - IV кв. 2019, за І кв. - IV кв. 2020, а за І кв.2021 (звіт подано фактично 06.05.2022, граничний термін подання 11.05.2021); ІІ кв.2021(звіт подано фактично 06.05.2022, граничний термін подання 0.08.2021), ІІІ кв.2021 (звіт подано фактично 06.05.2022, граничний термін подання 09.11.2021) подано з порушенням строку подання;
7) п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов`язання з ПДВ, що підлягають сплаті до бюджету на загальну суму 88 369,00 грн, в т.ч. за 2018 – 43 197,00 грн (за січень – 12 356,00 грн, за лютий – 653,00 грн, за березень – 5 066,00 грн, за квітень – 7 266,00 грн, травень – 731,00 грн, червень – 17 126,00 грн та за березень 2019 – на суму 45 172,00 грн);
8) п.187.1 ст.187, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України та з урахуванням порушень, викладених в п.2.6.1 Акту, не виписано та не зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму обсягу постачання за січень 2018 – на суму 61 780,00 грн, за лютий – 3266,00 грн, за березень 25 329,00 грн, квітень – 36 329,00 грн, травень – 3654,00 грн, червень – 85 629,00 грн та за березень 2019 – на суму 225 861,70 грн;
9) п.203.2 ст.203 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасно сплачено самостійно визначеного податку на додану вартість, згідно декларації з ПДВ за 2019, 2021 роки, поданих до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДПС у м. Києві на загальну суму 4968,89 грн;
10) п.1 ст.3 розділу ІІ Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР зі змінами та доповненнями – реалізація товарів без застосування РРО/КРРО/ПРРО у загальній сумі 530 219,20 грн, в т.ч.: 2018 - 259 185,00 грн, 2019 – 271 034,00 грн;
11) пп.49.18.1 п.49.18 ст.49, ст.203 Податкового кодексу України, а саме: не подано податкові декларації з податку на додану вартість за березень 2020, травень 2020, серпень 2020, вересень 2020 року, грудень 2020, березень 2022, квітень 2022, січень 2023, лютий 2023, травень - липень 2023, грудень 2023 до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДПС у м. Києві.
На підставі акта перевірки від 06.05.2025 №38029/Ж5/26-15-24-02-01/2349201856 ГУ ДПС у м. Києві винесено:
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.05.2025 № Ф-48651, відповідно до якої заборгованість (недоїмка) зі сплати єдиного внеску становить 185 077,02 грн;
рішення № 4865324021 від 27.05.2025 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 92 094,41 грн;
рішення № 4865424021 від 27.05.2025 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у розмірі 170,00 грн
та податкові повідомлення-рішення:
№ 5086324021 від 03.06.2025, яким, за порушення п.1 ст.3 розділу ІІ Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 271 034,00 грн; 
№ 5076724021 від 03.06.2025, яким, за порушення п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» на загальну суму 206 230,56 грн, з яких за податковим зобов`язанням – 166 200,69 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями – 40 029,87 грн;
№ 5078124021 від 03.06.2025, яким, за порушення п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір» на загальну суму 14 853,58 грн, з яких за податковим зобов`язанням – 13 850,06 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями – 3335,85 грн;
№ 5078924021 від 03.06.2025, яким, за порушення п.198.2, п.198.5 ст.198, п.199.1, п.199.4, п.199.5 ст.199 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» на загальну суму 84 762,50 грн, з яких за податковим зобов`язанням – 45 172,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями – 11 293,00 грн;
№ 5082624021 від 03.06.2025, яким на підставі п.120-1.1 ст.120-1 Податкового кодексу України застосовано штраф у розмірі 50% у сумі 22 586,00 грн;
№ 5094924021 від 03.06.2025, яким на підставі ст.124 Податкового кодексу України застосовано штраф у розмірі 25% у сумі 1242,23 грн;
№ 5087024021 від 03.06.2025, яким, за порушення абзацу «б» п.176.2 ст.176 ПК України, застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) з податку на доходи фізичних осіб у сумі 1020,00 грн.
Не погоджуючись із винесеними рішенням контролюючого органу, позивач звернувся з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до підпунктів 16.1.2 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.
В період з 01.01.2018 по 31.12.2023 платник податків ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування.
Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 ПК України.
Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Пунктом 177.2 статті 177 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Згідно з пунктом 177.3 статті 177 ПК України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).
Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
177.4.3. суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, роялті на користь правовласників, як винагорода за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав чи як відрахування на користь правовласників на підставі договорів, укладених таким платником податку з організаціями колективного управління відповідно до Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;
177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Разом з тим, відповідно до підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: 
витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; 
витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; 
витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; 
документально не підтверджені витрати; 
витрати, щодо яких за сукупністю умов здійснення операції є підстави вважати, що наявні обставини (факти) свідчать про її здійснення з метою надання неправомірної вигоди службовій особі (у тому числі службовій особі іноземної держави);
витрати, які контролюючий орган не враховує (не визнає) внаслідок того, що відповідно до законодавства встановлено, що операція здійснена від імені та/або в інтересах платника податку з метою надання неправомірної вигоди під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтями 369, 369-2 Кримінального кодексу України, прямо чи опосередковано (через третіх осіб), незалежно від розміру неправомірної вигоди.
Згідно з пунктом 177.10 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.
Фізичні особи-підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
За приписами статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані, зокрема: 1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
За результатами перевірки поданих позивачем декларацій про майновий стан і доходи, відомостей із центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України про суми виплачених доходів за формою 1-ДФ, даних податкової звітності, наявної інформації в ІКС «Податковий блок» режим «Виторги РРО», режим «Почекова інформація РРО/ПРРО, Z-звітів» та наданих на перевірку банківських виписок про рух коштів по розрахунковим рахункам, встановлено, що сума загального оподатковуваного доходу сформована на підставі надходження готівкових коштів згідно звітів РРО з використанням реєстраторів розрахункових операцій/програмного РРО від продажу товарів.
Перевіркою правильності відображення в деклараціях про майновий стан та доходи за 2018 - 2023 роки, встановлено, що платником податків занижено суму загального оподатковуваного доходу від здійснення діяльності на загальну суму 530 219,20 грн, у тому числі за 2018 р. – 259 185,00 грн та за 2019 р. – 271 034,00 грн.
При порівнянні суми виторгів РРО/ПРРО з наданими на перевірку банківськими виписками по розрахунковим рахункам НОМЕР_1 (980 - українська гривня), відкритому в АТ "Приват Банк", за період з 01.01.2018 по 14.04.2020 та НОМЕР_2 (980 - українська гривня), відкритому в АТ "Приват Банк" за період з 06.04.2020 по 31.12.2023, контролюючим органом встановлено, що сума коштів у вигляді надходження торговельної виручки, яка внесена на поточний рахунок платника податків перевищила суму фактично отриманої готівки по РРО за відповідний період на загальну суму 530 219,20 грн, у тому числі за 2018 р. – 259 185,00 грн та за 2019 р. – 271 034,00 грн, а саме: 11.01.2018 – на 70000,00 грн; 22.01.2018 – на 4136,00 грн; 26.02.2018 – на 3919,00 грн; 16.03.2018 – на 18005,00 грн, 19.03.2018 – на 12390,00 грн, 04.04.2018 – на 43595,00 грн, 28.05.2018 – на 4385,00 грн, 12.06.2018 – на 102 755,00 грн; 12.03.2019 – на 211 624,00 грн; 15.03.2019 – на 59 410,00 грн.
В спростування вказаних висновків відповідача позивач зазначив, що у 2018-2019 роках він поповнював свій банківський поточний рахунок власними коштами, які не являються доходом і не можуть оподатковуватись. При цьому, позивач вказав, що в акті перевірки є помилки та неточності щодо сум та дат поповнення, оскільки вказані платежі або не здійснювались по зазначеному рахунку, або не містять окремої суми.
Разом з тим, позивачем не підтверджено належними доказами які саме суми вносились ним на його поточний рахунок.
З наданої банківської виписки по рахунку також не вбачається які суми та в які дати позивачем перераховувались власні кошти на банківський поточний рахунок.
Натомість, дослідивши матеріали справи, встановлено, що у вказані дати надходили кошти на поточний рахунок у вигляді «надходження торговельної виручки від продажу товарів…» та сума їх є більшою від суми фактично отриманої готівки, проведеної через РРО.
Позивачем, в свою чергу, не спростовано факту внесення зазначених коштів на поточний рахунок як виручки від продажу товарів, як і не надано жодних доказів чи підтверджень стосовно походження цих коштів.
Суд відхиляє доводи позивача про те, що перераховані в акті перевірки платежі відсутні у виписці по рахунку на відповідну дату або не містять окремої суми, оскільки вказані відповідачем суми є різницею, вирахуваною на підставі надходження готівкових коштів згідно звітів РРО з використанням реєстраторів розрахункових операцій/програмного РРО від продажу товарів та відомостями з баз контролюючого органу і наданих на перевірку банківських виписок про рух коштів по розрахунковим рахункам. 
Таким чином, обґрунтованими є висновки відповідача про те, що у період з січня 2018 року по березень 2019 року загальна сума коштів (530 219,00 грн), внесених на поточний рахунок у вигляді надходження торговельної виручки, перевищила суму фактично отриманої готівки, яка не проведена через РРО. Отже, в порушення пункту 177.2 статті 177 ПК України позивачем до загального оподатковуваного доходу не включено кошти у розмірі 441 849,20 грн (без ПДВ), в тому числі: за 2018 рік – 215 987,50 грн та за березень 2019 року на суму 225 861,70 грн.
Окрім того, перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених в податкових деклараціях, встановлено, що до складу витрат платником податків ФОП ОСОБА_1 включено:
- витрати на оплату придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції: 2018 р. – 6 403 029,42 грн, 2019 р. – 4 965 967,84 грн, 2020 р. – 1 862 329,53 грн, 2021 р. – 9 135 266,26 грн, 2022 р. – 9 907 824,84 грн, 2023 р. – 4 565 230,44 грн; 
- та інші витрати: 2018 – 29 641,48 грн, 2019 – 32 221,72 грн, 2020 – 28 385,25 грн, 2021 – 33 843,38 грн, 2022 - 86 201,89 грн, 2023 – 35 545,00 грн.
За висновком контролюючого органу встановлено, що платником відповідно до записів книги обліку доходів та витрат № 3957/17 від 03.10.2017, до складу витрат декларації про майновий стан і доходи включено витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей у 2018-2021 роках не підтверджені документально на загальну суму 435 589,06 грн, а саме: за 2018 р. – на суму 349 259,42 грн; за 2019 р. – на суму 55 027,80 грн; за 2020 р. – на суму 24 694,15 грн; за 2021р. – на суму 6 607,69 грн.
Також, відповідачем вказано, що у складі «Інших витрат» позивачем не підтверджено документально витрати на придбання скрапленого газу на загальну суму 7 952,26 грн (у тому числі: за 2018 – на суму 3287,50 грн, за 2019 – на суму 2 848,43 грн, за 2021 – на суму 1816,33 грн); витрати на оплату мобільного зв`язку на загальну суму 2346,66 грн (у тому числі: за 2018 – на суму 480,00 грн, за 2019 – на суму 1200,00 грн, за 2021 – на суму 666,66 грн); витрати на оплату суборенди приміщення у 2018 р. на суму 600 грн; витрати на оплату за технічне обслуговування РРО у 2018 р. на загальну суму 319,98 грн.
В свою чергу, позивач вказав, що ним були подані всі необхідні первинні документи, які підтверджували зазначені витрати, однак відповідачем не взято до уваги ці документи та допущено численні помилки у акті перевірки.
Дослідивши матеріали справи, встановлено, що позивачем надано копії таких первинних документів: договір поставки № 3137 від 15.08.2017, укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІ КОН Д» (код ЄДРПОУ 31282883); видаткові накладні на придбання товарно-матеріальних цінностей по договору поставки; договір суборенди № 010817 від 01.08.2017, укладений з ФОП ОСОБА_2 (); акти приймання-здачі наданих послуг по договору суборенди; договір № 872-Т від 13.11.2017 на технічне обслуговування реєстраторів розрахункових операцій, укладений з Малим приватним виробничо-впроваджувальним підприємством «Техносервіс-2» (код ЄДРПОУ 21547978); акти приймання-передачі виконаних робіт до договору на технічне обслуговування РРО; квитанції про оплату за мобільний зв`язок та про придбання скрапленого газу; податкові декларації за 2018, 2019, 2020, 2021 роки з додатками; книгу обліку доходів і витрат № 3957/17 від 03.10.2017.
Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу в підтвердження факту використання придбаних товарно-матеріальних цінностей у власній господарській діяльності, взяття їх на баланс, тощо
Отже, виходячи з викладеного, в порушення вимог п.177.2, пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України ФОП ОСОБА_1 завищено суму витрат на загальну суму 481 488,03 грн, з яких в частині придбання ТМЦ, які не підтверджено документально на загальну суму 435 589,06 грн та в частині «Інших витрат» - на загальну суму 45 898,97 грн (у т.ч. за 2018 р. – на суму 4 687,48 грн, за 2019 р. – на суму 4048,43 грн, за 2021 р. – на суму 2482,99 грн, за 2022 р. – на суму 34 680,07 грн). 
Також, за наслідками встановлених обставин та перевірки їх доказами встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу за перевіряємий період на загальну суму 923 337,23 грн, в т.ч.: за 2018р. – 569934,40 грн, за 2019р. – 284 937,93 грн, за 2020р. – 24 694,15 грн, за 2021р. – 9 090,68 грн, за 2022р. – 34 680,07 грн, що є порушенням п. 177.2. ст.177 ПК України, якою визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.
Як передбачено пунктом 177.1 статті 177 ПК України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
За таких обставин, у суду відсутні підстави для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.06.2025 № 5086324021, від 03.06.2025 № 5076724021. 
Щодо правильності нарахування військового збору слід зазначити наступне.
Згідно зі пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. 
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. 
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Під час розгляду справи судом встановлено правомірність сформованих в акті перевірки висновків відповідача щодо заниження чистого оподатковуваного доходу за перевіряємий період на загальну суму 923 337,23 грн. Відповідно, позивачем занижено та не перераховано до бюджету військовій збір на суму доходу, чим порушено п.16. прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.
Враховуючи наведене, суд погоджується з висновком контролюючого органу про збільшення позивачу суми податкового зобов`язання з військового збору у розмірі 13 850,06 грн та 3335,83 грн штрафних (фінансових) санкцій.
Таким чином, податкове повідомлення-рішення № 5078124021 від 03.06.2025 винесено відповідно до чинного законодавства, є правомірним та скасуванню не підлягає.
Щодо нарахування єдиного внеску слід зазначити наступне. 
Частиною першою статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі Закон №2464-VI) визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з пунктом першим частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до статті 7 Закону №2464-VI база нарахування єдиного внеску для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Згідно з пунктом 3 статті 7 Закону №2464-VI нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.
Максимальна величина бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування дорівнює двадцяти п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 4 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).
Відповідно до абзацу 3 частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок».
Як уже зазначено вище, перевіркою встановлено заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за період 2018 – 2021 рр на загальну суму 923 337,23 грн.
Вказані обставини знайшли своє документальне підтвердження матеріалами справи та позивачем належними та допустимими доказами не спростовано.
З огляду на те, що саме сума чистого оподатковуваного доходу є визначальною базою для нарахування єдиного внеску, її заниження безпосередньо призводить до заниження суми єдиного соціального внеску, що підлягає сплаті до бюджету.
Також, суд зазначає, що обов`язок щодо правильного визначення суми чистого доходу, своєчасного та повного нарахування і сплати єдиного внеску покладається безпосередньо на платника. Невиконання такого обов`язку не може бути виправдане недоліками обліку чи власним тлумаченням норм законодавства.
Контролюючим органом, у свою чергу, надано розрахунок донарахованого єдиного внеску, який ґрунтується на встановлених під час перевірки показниках фактичного чистого доходу позивача та відповідає вимогам статей 7 та 8 Закону №2464-VI.
Допущення позивачем заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2018 - 2021 роки призвело до неправомірного зменшення бази нарахування єдиного соціального внеску із сум чистого доходу, що підлягає сплаті в сумі 185 077,02 грн, у тому числі: за 2018 р. – 123934,02 грн, за 2019 р. – 58701,92 грн, за 2020 р. – 441,14 грн, за 2021 р. – 1999,94 грн.
Відповідно до пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону №2464-VI податковий орган застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.
З огляду на викладене, висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки, є обґрунтованими, відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджуються матеріалами справи, у зв`язку з чим підстави для скасування рішення № 4865324021 від 27.05.2025 відсутні. 
Також, суд зазначає, що статтею 25 Закону №2464-VI передбачено, що рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.
Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Оскільки висновки контролюючого органу про нарахування єдиного соціального внеску із сум чистого доходу позивача за перевіряємий період, що підлягає сплаті в сумі 185 077,02 грн, є правомірними та документально доведеними, ураховуючи відсутність у матеріалах справи доказів сплати позивачем зобов`язання зі сплати єдиного внеску в сумі 185 077,02 грн, суд вважає вимогу ГУ ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 27.05.2025 № Ф-48651 законною та обґрунтованою.
Крім того, відповідно до пункту 4 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.
У акті перевірки зазначено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на загальній системі оподаткування в період з 2011 - 2016 рр, доходу не отримував, звітність подавав з « 0» показниками. 
В період з 01.01.2017 по 31.12.2023 ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність, отримував доходи, звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (Додаток 5) та Відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подавав до ДПІ у Дарницькому pайоні ГУ ДПС у м. Києві.
За вказаний період звітність по єдиного внеску ОСОБА_1 подавав у складі декларації про майновий стан і доходи. 
Перевіркою встановлено, що звіт про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2016 рік (Додаток 5 Таблиця 1, Додаток 1) подано позивачем з порушенням граничного строку, а саме: звіт подано 21.02.2017, граничний термін подання якого - 09.02.2017. 
З приводу даного порушення позивачем не надано жодних пояснень чи належних доказів у спростування вказаних висновків.
Відповідно до положень пункту 7 частини одинадцятої статті 25 Закону №2464-VI за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) податковий орган застосовує до платника єдиного внеску штрафи, передбачені за порушення порядку подання такої звітності, у порядку та розмірах, встановлених Податковим кодексом України.
Таким чином, ураховуючи несвоєчасне подання позивачем звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (додаток 5 таблиця 1) за 2016 рік, контролюючим органом обґрунтовано застосовано штраф. Відтак, прийняте рішення № 4865424021 від 27.05.2025 є правомірним та таким, що відповідає приписам чинного законодавства України.
Між тим, платники збору зобов`язані забезпечити виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 ПК України, а саме: на підставі підпункту б пункту 176.2. статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску зобов`язані: подавати податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску до контролюючого органу за основним місцем обліку - для податкових агентів, які є фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність, - у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу (з розбивкою по місяцях звітного кварталу). 
В ході перевірки відповідачем встановлено, що позивачем не подано до органу ДПС податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за зазначеною фізичною особою до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДПС у м. Києві за І кв.- IV кв. 2018, за І кв. - IV кв. 2019, за І кв. - IV кв. 2020, а за І кв.2021 (звіт подано фактично 06.05.2022, граничний термін подання 11.05.2021); ІІ кв.2021(звіт подано фактично 06.05.2022, граничний термін подання 0.08.2021), ІІІ кв.2021 (звіт подано фактично 06.05.2022, граничний термін подання 09.11.2021).
Позивачем жодним чином не спростовано та не надано доказів усунення таких порушень.
Отже, беручи до уваги наведене вище, суд приходить до висновку, що висновки акту перевірки в цій частині є обґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення від 03.06.2025 № 5087024021, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1020,00 грн, є правомірним та не підлягає скасуванню.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 06.11.2017 зареєстрований платником податку на додану вартість, індивідуальний податковий номер – 2349201856 та перебуває на податковому обліку - Дарницький район м. Києва ГУ ДПС у м. Києві.
Згідно з п.1, п.2 пункту 180.1 статті 180 ПК України для цілей оподаткування платником податку є: будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному ст.183 цього розділу; будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.
За приписами статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів чи послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Пунктом 187.1 статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: 
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; 
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Таким чином, дата зарахування коштів від контрагентів за виконані роботи/надані послуги є подією, з якою чинне податкове законодавство пов`язує дату виникнення податкових зобов`язань з податку на додану вартість у позивача.
Як встановлено судом вище, платником податків ОСОБА_1 занижено обсяги продажу з ПДВ на загальну суму 441 845,00 грн, з яких за 2018 рік – 215 987,00 грн (січень – 61 780,00 грн, лютий – 3 266,00 грн, березень - 25 329,00 грн, квітень – 36 329,00 грн, травень – 3 654,00 грн, червень – 85629,00 грн) та за березень 2019 року – на суму 225 861,70 грн, за рахунок невідображення в складі обсягів постачання операцій по отриманій торговельній виручці, не проведеній через реєстратори розрахункових операцій.
Виходячи з викладеного, позивачем занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість за 2018 рік на суму 43 197,00 грн (січень – 12 356.00 грн, лютий – 653,00 грн, березень - 5066,00 грн, квітень – 7266,00 грн, травень – 731,00 грн, червень – 17126,00 грн) та за березень 2019 року – на суму 45 172,00 грн, чим порушено п. 187.1 статті 187 ПК України.
Доказів у спростовування вказаних висновків контролюючого органу позивач не надав.
Отже, донарахування невідображених податкових зобов`язань з податку на додану вартість згідно з податковим повідомленням-рішенням від 03.06.2025 № 5078924021 на суму 45 172,00 грн та застосування штрафних санкцій 11 293,00 грн є обґрунтованим і правомірним, відтак у суду відсутні підстави для скасування цього рішення.
Поряд з цим, з урахуванням вище викладених порушень, в порушення п. 201.10 статті 201 ПК України, позивачем не виписано та не зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму обсягу постачання за січень 2018 р. - на суму 61 780,00 грн, лютий 2018 р. – 3 266,00 грн, березень 2018 р. - 25 329,00 грн, квітень 2018 р. – 36 329,00 грн, травень 2018 р. – 3 654,00 грн, червень 2018 р. – 85629,00 грн та березень 2019 р. на суму 225 861,70 грн.
Згідно з пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 і 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі, зокрема, 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.
За таких обставин, оскільки позивачем не виписано та не зареєстровано податкові накладні на суму обсягу постачання, у даному випадку, за березень 2019 року у розмірі 225 862,00 грн, у тому числі ПДВ – 45 172,00 грн, то відповідачем правомірно нараховано штрафні санкції у розмірі 50% на суму 22 586,00 грн, а податкове повідомлення-рішення № 5082624021 від 03.06.2025 є таким, що відповідає вимогам податкового законодавства України. 
Крім того, відповідно до пункту 202.1 статті 202 ПК України звітний (податковий) період платника податків ОСОБА_1 в перевіряємому періоді дорівнює календарному місяцю.
Згідно з підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. 
Пунктом 203.1 статті 203 ПК України визначено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Відповідно до пункту 203.2 статті 203 ПК України сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.
З матеріалів справи вбачається, що перевіркою своєчасності сплати (перерахування) до бюджету податку на додану вартість відповідачем встановлено факт несвоєчасної сплати самостійно визначеного податку на додану вартість за 2019, 2021 роки на загальну суму 4968,89 грн, а саме: 
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9305517175, яка подана 15.01.2019, податок фактично сплачено 25.02.2019 (граничний термін сплати – 31.01.2019); кількість днів затримки – 26;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9024525714, яка подана 18.02.2019, податок фактично сплачено 26.03.2019 (граничний термін сплати – 02.03.2019); кількість днів затримки – 25;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 097151308, яка подана 22.03.2019, податок фактично сплачено 24.04.2019 (граничний термін сплати – 17.04.2019); кількість днів затримки – 8;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9079508662, яка подана 22.04.2019, податок фактично сплачено 24.05.2019 (граничний термін сплати – 01.05.2019); кількість днів затримки – 24;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9094933465, яка подана 10.05.2019, податок фактично сплачено 24.06.2019 (граничний термін сплати – 31.05.2019); кількість днів затримки – 25;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9123518239, яка подана 12.06.2019, податок фактично сплачено 25.07.2019 (граничний термін сплати – 01.07.2019); кількість днів затримки – 25;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9154640825, яка подана 16.07.2019, податок фактично сплачено 23.08.2019 (граничний термін сплати – 31.07.2019); кількість днів затримки – 24;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9183681740, яка подана 15.08.2019, податок фактично сплачено 23.09.2019 (граничний термін сплати – 31.08.2019); кількість днів затримки – 24;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9210506057, яка подана 13.09.2019, податок фактично сплачено 24.10.2019 (граничний термін сплати – 01.10.2019); кількість днів затримки – 24;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9232219036, яка подана 08.10.2019, податок фактично сплачено 25.11.2019 (граничний термін сплати – 31.10.2019); кількість днів затримки – 26;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9268053514, яка подана 13.11.2019, податок фактично сплачено 23.12.2019 (граничний термін сплати – 01.12.2019); кількість днів затримки – 23;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9296843790, яка подана 11.12.2019, податок фактично сплачено 24.01.2019 (граничний термін сплати – 31.12.2019); кількість днів затримки – 25;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9322879846, яка подана 10.01.2020, податок фактично сплачено 24.02.2020 (граничний термін сплати – 31.01.2020); кількість днів затримки – 25;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9026019729, яка подана 14.02.2020, податок фактично сплачено 23.03.2020 (граничний термін сплати – 02.03.2020); кількість днів затримки – 22;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9056150197, яка подана 18.03.2020, податок фактично сплачено 25.05.2020 (граничний термін сплати – 31.03.2020); кількість днів затримки – 56;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9109128251, яка подана 18.05.2020, податок фактично сплачено 23.07.2020 (граничний термін сплати – 02.06.2020); кількість днів затримки – 52;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9170008149, яка подана 16.07.2020, податок фактично сплачено 25.08.2020 (граничний термін сплати – 31.07.2020); кількість днів затримки – 26;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9203602681, яка подана 17.08.2020, податок фактично сплачено 23.11.2020 (граничний термін сплати – 01.09.2020); кількість днів затримки – 84;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9302471246, яка подана 16.11.2020, податок фактично сплачено 23.12.2020 (граничний термін сплати – 01.12.2020); кількість днів затримки – 23;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9337119247, яка подана 17.12.2020, податок фактично сплачено 25.03.2020 (граничний термін сплати – 31.12.2020); кількість днів затримки – 85;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9054324586, яка подана 16.03.2021, податок фактично сплачено 23.04.2021 (граничний термін сплати – 31.03.2021); кількість днів затримки – 24;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9088870103, яка подана 16.04.2021, податок фактично сплачено 24.05.2021 (граничний термін сплати – 01.05.2021); кількість днів затримки – 24;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9131739215, яка подана 20.05.2021, податок фактично сплачено 25.06.2021 (граничний термін сплати – 01.06.2021); кількість днів затримки – 25;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9162854894, яка подана 17.06.2021, податок фактично сплачено 23.07.2021 (граничний термін сплати – 01.07.2021); кількість днів затримки – 23;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9196415526, яка подана 16.07.2021, податок фактично сплачено 25.08.2021 (граничний термін сплати – 31.07.2021); кількість днів затримки – 26;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9237646560, яка подана 18.08.2021, податок фактично сплачено 23.09.2021 (граничний термін сплати – 31.08.2021); кількість днів затримки – 24;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9272692734, яка подана 19.09.2021, податок фактично сплачено 23.10.2021 (граничний термін сплати – 01.10.2021); кількість днів затримки – 23;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9308974573, яка подана 19.10.2021, податок фактично сплачено 26.11.2021 (граничний термін сплати – 02.11.2021); кількість днів затримки – 25;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9349141051, яка подана 17.11.2021, податок фактично сплачено 23.12.2021 (граничний термін сплати – 01.12.2021); кількість днів затримки – 23;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9385291761, яка подана 16.12.2021, податок фактично сплачено 31.01.2022 (граничний термін сплати – 31.12.2021); кількість днів затримки – 32;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9385291761, яка подана 16.12.2021, податок фактично сплачено 31.01.2022 (граничний термін сплати – 31.12.2021); кількість днів затримки – 32;
за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9418688093, яка подана 14.01.2022, податок фактично сплачено 08.02.2022 (граничний термін сплати – 01.02.2022); кількість днів затримки – 8.
Належних і допустимих доказів у спростовування вказаних висновків контролюючого органу позивач не надав.
Відповідно до пункту 124.1 статті 124 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
За приписами пункту 124.2 статті 124 ПК України діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.
Пунктами 109.2, 109.3 статті 109 ПК України визначено, що порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
У випадках, визначених пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.
Із аналізу вищенаведених приписів податкового законодавства слідує, що у разі застосування контролюючим органом до платника податку штрафу за порушення строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання на підставі п.124.1 ст.124 ПК України встановлення контролюючим органом вини такого платника у вчиненні ним умисного діяння доведенню не потребує, а достатнім є виявлення лише факту допущення платником податків порушення строку сплати такої узгодженої суми грошового зобов`язання.
Така позиція суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду (справа № 160/17160/21, справа №160/24147/21, справа №520/14773/21, справа №520/22505/21).
Оскільки позивач не сплатив вчасно узгоджені суми грошового зобов`язання, беручи до уваги, що вказані порушення були тривалими протягом 2019-2021 рр, податковим органом правомірно застосовано штрафні санкції на підставі на підставі пункту 124.1 статті 124 ПК України. Отже, у суду відсутні підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 5094924021 від 03.06.2025.
При цьому, суд відхиляє доводи позивача стосовно спливу строків давності притягнення до відповідальності за виявлені правопорушення, оскільки як вбачається з акту контролюючим органом виявлено порушення за періоди з 01.01.2018 по 31.12.2023, проте донараховано грошові зобов`язання та застосовано штрафні санкції лише за періоди, строк давності яких не сплинув.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваних рішень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано та з врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень.
За приписами статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Згідно із частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на все викладене вище, суд вважає, що відповідачем надано суду належні і допустимі докази відповідності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, які викладені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати зі сплати судового збору відшкодуванню позивачу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011) про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій, податкових повідомлень-рішень, - відмовити.
2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.