ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

30 квітня 2026 року 	Справа № 160/36623/25  	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Калугіної Н.Є.,
при секретарі судового засідання - Байрак П.І.,
за участю:
представника позивача - Сухомлин О.В.,
представника відповідача - Гудков А.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду за правилами загального позовного провадження справу №160/36623/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУП ІНТРЕЙД» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 03.09.2025 року №0495550713 про застосування штрафних санкцій та/або пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності – про застосування пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов`язань та ШС за порушення вимог валютного законодавства на суму 1 732 539,67 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час проведення перевірки контролюючим органом не враховано, що зобов`язання позивача за зовнішньоекономічним контрактом припинені внаслідок відступлення права вимоги на користь іншої особи, а валютне законодавство не встановлює заборон щодо можливості зняття зовнішньоекономічної операції з валютного контролю (тобто завершення валютного нагляду банком) не лише у випадку фактичного виконання зобов`язань між резидентом і нерезидентом, а й у разі їх припинення, зокрема, внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог або відступлення права вимоги тощо. На думку позивача, у спірних правовідносинах у нього не було обов`язку забезпечити надходження товару у строк, визначений законодавством. 
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 29.12.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив загальне позовне провадження в адміністративній справі, призначив підготовче засідання, встановив учасникам справи строк на подання заяв по суті справи.
Згідно відзиву на позовну заяву контролюючий орган зазначив про те, що оскаржуване податкове-повідомлення рішення є правомірним, оскільки прийнято на підставі, у межах та у спосіб, що передбачений законами та Конституцією України. Також зазначив, що за результатами перевірки станом на 17.07.2025 по контракту від 31.10.2023 №12 укладеного з нерезидентом THE SKYZONE TECHNOLOGY CO, LIMITED, Китай встановлена прострочена дебіторська заборгованість у сумі 43 462,00дол. США. Укладена між позивачем, THE SKYZONE TECHNOLOGY CO LIMITED та Станіславом Ашкіназі угода про переведення боргу №G1-0101 від 15.01.2024 не врахована перевіркою при виконання зовнішньоекономічного договору від 31.10.2023 №12. Таким чином, за наслідками перевірки, контролюючим органом нараховано пеню, у відповідності до ст.13 Закону від 21.06.2018 №2473-VII.
Згідно наданої позивачем відповіді на відзив, позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, зазначає, що відповідач належним чином не обгрунтував підстав відхилення та не прийняття до уваги під час перевірки договір про переведення боргу №G1-0101 від 15.01.2024 та документи до дані позивачем. Також позивач з посиланням на правові позиції Верховного Суду вказав, що випадки, у яких суб`єктам господарювання забороняється припиняти зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, мають бути визначені виключно в законах України. Однак, жодних обмежень на використання такого способу розрахунку за зовнішньо-економічними операціями законами України не передбачено. Таким чином, спеціальними законами, зокрема, Законом №959-XII, Цивільним та Господарським кодексами України не заборонено, а окремими з них - навіть прямо передбачено зарахування зустрічних однорідних вимог як вид припинення зобов`язання за зовнішньоекономічними договорами.
Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, згідно змісту яких, з посиланням на норми ч. 7 ст. 13 Закону від 21.06.2018 №2473-VIII, зазначив що ТОВ «ГРУП ІНТРЕЙД» не зверталось до суду про стягнення з нерезидента заборгованості за зовнішньоекономічним контрактом від 31.10.2023 №12, також до перевірки ТОВ «ГРУП ІНТРЕЙД» не надано документального підтвердження невиконання умов зовнішньоекономічного контракту від 31.10.2023 №12 через дію форс-мажорних обставин. Також, відповідач зазначив, що відповідно до пункту 14-6 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» банк не має права завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту імпорту товарів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.
Протокольною ухвалою від 26.02.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 26.03.2026. 
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 07.04.2026 відклав розгляд справи на 07.04.2026. 
В судовому засіданні 07.04.2026 оголошено перерву до 20.04.2026.
В судовому засіданні 20.04.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та оголосив перерву до 30.04.2026.
В судовому засіданні 30.04.2026 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.
Дослідивши подані сторонами докази, заслухавши в судовому засіданні позиції учасників процесу, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Відповідно до пп.19-1.1.4 п.19-1.1 ст.19-1, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1, п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82, пп. 69.2 п. 69 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами і доповненнями), у зв`язку з отриманням податкової інформації від Національного банку України від 20.06.2024 №25-0008/47442/БТ, щодо виявлених фактів порушень валютного законодавства України товариство з обмеженою відповідальністю «ГРУП ІНТРЕЙД» , на підставі наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 16.07.2025 №4586-п проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ГРУП ІНТРЕЙД» з питань дотримання вимог валютного законодавства України при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 31.10.2023 №12 за період з 31.10.2023 по 17.07.2025. 
За результатами перевірки складено Акт від 31.07.2025 №3375/04-36-07-13-04/41071921 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ГРУП ІНТРЕЙД» (податковий номер 41071921) з питань дотримання вимог валютного законодавства при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 31.10.2023 №12 за період з 31.10.2023 по 17.07.2025” (далі - акт перевірки).
Позивач подав контролюючому органу заперечення на акт перевірки.
Листом від 26.08.2025 року №75500/6/04-36-07-13-09 ГУ ДПС у Дніпропетровській області повідомив позивача про те, що за результатами розгляду заперечень позивача Комісія вирішила висновки акту перевірки вважати правомірними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства, а заперечення позивача залишені без задоволення.
Згідно висновків акту, контролюючим органом встановлено, що ТОВ «ГРУП ІНТРЕЙД» на виконання договірних зобов`язань по контракту від 31.10.2023 №12 у періоді, що перевіряється з 31.10.2023 по 17.07.2025, перерахувало з валютного рахунку, відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК"», МФО 313399, (UA063133990000026009000204888), нерезиденту THE SKYZONE TECHNOLOGY CO, LIMITED, Китай, валютні кошти на загальну суму 43 462,00 дол. США (екв. 1 581 910,97 грн.), а саме: 
- п/д від 10.11.2023 № 17JBKLNB у сумі 18 762,00 дол. США, граничний термін надходження товару по імпорту 07.05.2024; 
- п/д від 08.12.2023 № 27JBKLNC у сумі 24 700,00 дол. США, граничний термін надходження товару по імпорту 04.06.2024.
У періоді, що перевіряється з 31.10.2023 по 17.07.2025 товар по імпорту від нерезидента компанії THE SKYZONE TECHNOLOGY CO, LIMITED, Китай на адресу ТОВ «ГРУП ІНТРЕЙД» по контракту від 31.10.2023 №12 не надходив, що відповідає даним пошуково-довідкова система АІС «Картка платника», «Вантажно митні декларації (імпорт)». 
За результатами перевірки станом на 17.07.2025 по контракту від 31.10.2023 №12 складеному з компанією THE SKYZONE TECHNOLOGY CO, LIMITED, Китай, зафіксовано прострочена дебіторська заборгованість у сумі 43 620,00 дол. США (екв. 1581910,97грн.). 
Враховуючи вищевикладене, перевіркою встановлено порушення ч.3 ст.13 Закону від 21.06.2018 №2473-VІII, при виконанні імпортного контракту від 31.10.2023 №12, який укладено з нерезидентом компанією THE SKYZONE TECHNOLOGY CO, LIMITED, Китай, в частині неотримання товару по імпорту у сумі 43 620,00 дол. США, за що на підставі ч.5 ст.13 Закону від 21.06.2018 №2473-VII ТОВ «ГРУП ІНТРЕЙД» нараховується пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД у сумі 1 732 539,67 грн. 
За наслідками документальної позапланової виїзної перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення - рішення (форма «С») від 03.09.2025 року №0495550713, про нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД на загальну суму 1 732 539,67 грн.
Згідно розрахунку до вказаного ППР, контролюючий орган нарахував пеню у розмірі 1 732 539,67 грн, виходячи із такого:
платіж від 10.11.2023 на суму18 762,00 дол. США (екв. 676 107,43 грн) граничний термін надходження товару по імпорту 07.05.2024, прострочення 436 днів з 08.05.2024 по 17.07.2025; 
платіж від 08.12.2023 на суму 24 700,00 дол. США (екв. 905 803,54грн.) граничний термін надходження товару по імпорту 04.06.2024; - прострочення 439 днів з 05.06.2023 по 17.07.2025, підтверджено перевіркою.
ТОВ «Груп Інтрейд», не погоджуючись із вищезазначеним ППР від 03.09.2025 року, звернулося до ДПС України із скаргою. Згідно рішення ДПС України про результати розгляду скарги від 26.11.2025 року №33965/6/99-00-06-01-03-06, скарга позивача залишена без задоволення, ППР без змін. 
Не погодившись із прийнятим контролюючим органом податковим повідомленням - рішенням (форма «С») від 03.09.2025 року №0495550713, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про валюту і валютні операції» № 2473-VIII, валютна операція операція, що має хоча б одну з таких ознак: а) операція, пов`язана з переходом права власності на валютні цінності та (або) права вимоги і пов`язаних з цим зобов`язань, предметом яких є валютні цінності, між резидентами, нерезидентами, а також резидентами і нерезидентами, крім операцій, що здійснюються між резидентами, якщо такими валютними цінностями є національна валюта; б) торгівля валютними цінностями; в) транскордонний переказ валютних цінностей та транскордонне переміщення валютних цінностей;
Валютне регулювання - діяльність Національного банку України та в установлених цим Законом випадках Кабінету Міністрів України, спрямована на регламентацію здійснення валютних операцій суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами; валютний нагляд система заходів, спрямованих на забезпечення дотримання суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами валютного законодавства.
Резиденти: а) фізичні особи (громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства), які мають постійне місце проживання на території України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за межами України; б) фізичні особи - підприємці, зареєстровані згідно із законодавством України; в) юридичні особи та інші суб`єкти господарювання з місцезнаходженням на території України, які здійснюють свою діяльність відповідно до законодавства України; г) дипломатичні, консульські, торговельні та інші офіційні представництва України за кордоном, що мають імунітет і дипломатичні привілеї, а також філії та представництва підприємств і організацій України за кордоном, що не здійснюють підприємницької діяльності відповідно до законодавства України; ґ) відокремлені підрозділи юридичних осіб, зазначених в підпункті "б" пункту 8 частини першої цієї статті, а саме філії, представництва, відділення або інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи та здійснюють підприємницьку діяльність від імені юридичної особи на території України.
Відповідно до ст. 11 Закону № 2473-VIII валютний нагляд в Україні здійснюється органами валютного нагляду та агентами валютного нагляду.
Валютний нагляд здійснюється органами валютного нагляду та агентами валютного нагляду з метою встановлення відповідності здійснюваних валютних операцій валютному законодавству з урахуванням ризик-орієнтованого підходу.
Органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства.
У разі виявлення агентом валютного нагляду порушення суб`єктом валютної операції валютного законодавства агент валютного нагляду запобігає проведенню такої валютної операції та інформує про таку валютну операцію орган валютного нагляду у порядку, встановленому Національним банком України.
Відповідно до ч. 1 статті 13 Закону № 2473-VIII Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Національний банк України має право встановлювати винятки та (або) особливості запровадження цього заходу захисту для окремих товарів та (або) галузей економіки за поданням Кабінету Міністрів України.
Граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів не застосовуються щодо розрахунків, пов`язаних з договорами про участь у розподілі пропускної спроможності, а також щодо грошового забезпечення (кредитних лімітів) з метою участі в аукціонах з розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів.
Національний банк України має право встановлювати мінімальні граничні суми операцій з експорту та імпорту товарів, на які поширюються встановлені відповідно до цього Закону граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Відповідно до частини 5 статті 13 Закону № 2473-VIII, порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Відповідно до ст. 44 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні валютного законодавства. До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та нагляду належать, зокрема, видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій.
Відповідно до п. 21 розділу II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №5, граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Відповідно до пункту 14-2 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05.04.2022.
Відповідно до підпункту 2 пункту 7 Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №7, банк розпочинає відлік встановлених Національним банком граничних строків розрахунків з дати:
1) оформлення МД типу ЕК-10 «Експорт», ЕК-11 «Реекспорт» на продукцію, що експортується (якщо продукція згідно із законодавством України підлягає митному оформленню), або підписання акта або іншого документа, що засвідчує поставку нерезиденту товару відповідно до умов експортного договору (якщо товар згідно із законодавством України не підлягає митному оформленню), - за операціями з експорту товарів;
2) здійснення платежу (списання коштів з рахунку клієнта), а в разі застосування розрахунків у формі документарного акредитива здійснення банком платежу на користь нерезидента (списання коштів з рахунку банку) за операціями з імпорту товарів.
Датою здійснення платежу на користь нерезидента постачальника товару вважається дата здійснення банком платежу на користь нерезидента постачальника товару, якщо оплата зобов`язань резидента за операцією з імпорту товару здійснюється за рахунок коштів, отриманих від банку на підставі кредитного договору без зарахування цих коштів на поточний рахунок такого резидента в банку.
Згідно пункту 8 Інструкції № 7, Банк для здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів самостійно визначає систему заходів (уключаючи фіксацію цих операцій з дотриманням принципів актуальності, достовірності та інформативності).
Підпунктом 2 пункту 9 Інструкції № 7 встановлено, що Банк завершує здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків:
у разі експорту товару після зарахування на поточний рахунок резидента в банку грошових коштів, що надійшли від нерезидента за товар (уключаючи кошти, переказані резидентом із власного рахунку, відкритого за кордоном, якщо розрахунки за експорт товару здійснювалися через рахунок резидента, відкритий за кордоном, та резидентом подано документи іноземного банку, які підтверджують зарахування коштів від нерезидента за товар), або від банку (резидента або нерезидента) за документарним акредитивом, відкритим на користь резидента за операцією з експорту товару, або в порядку, визначеному пунктом 16-2 розділу IV цієї Інструкції.
Згідно пункту 14-6 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», банк не має права завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту/імпорту товарів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.
Вимоги абзацу першого пункту 14-6 цієї постанови не поширюються на випадки завершення здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків у разі припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог за операціями операторів телекомунікацій з оплати міжнародних телекомунікаційних послуг (міжнародного роумінгу та пропуску міжнародного трафіка).
Відповідно до пункту 25 Інструкції № 7, Банк відповідно до Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 13.11.2018 №120, надає Національному банку інформацію про виявлені факти ненадходження в установлені Національним банком граничні строки розрахунків або строки, визначені у висновках, грошових коштів, товарів (або незавершення у граничні строки розрахунків імпортних операцій резидентів без увезення продукції на територію України), уключаючи такі факти за власними операціями банку.
Судом у цій справі встановлено, що між ТОВ «Груп Інтрейд» (Покупець) укладено контракт №12 на постачання продукції від 31.10.2023 року з THE SKYZONE TECHNOLOGY СО., LIMITED (Продавець). 
ТОВ «Груп Інтрейд» перерахувало на користь нерезидента THE SKYZONE TECHNOLOGY СО., LIMITED, Китай, по Контракту №12 з поточного рахунку валютні кошти у сумі 18762,00 дол. США (10.11.2023 року) та 24 700,00 дол. США (08.12.2023 року). 
Згідно Додаткової угоди від 05.01.2024 № 2 до Контракту № 12 від 31.10.2023, сторони дійшли взаємної згоди про розірвання Контракту №12 від 31.10.2023, з урахуванням особливостей, визначених у цій Додатковій угоді №2. Продавець визнає, що Покупець належним чином здійснив передоплату товару, визначеного у Специфікації та у Специфікації №2 до КОНТРАКТУ № 12 від 31.10.2023 у розмірі 100 %. У зв`язку з неможливістю поставки товару з вини Продавця, що зафіксовано в пункті 1 цієї Додаткової угоди, Продавець зобов`язується повернути Покупцю: 18 762 (вісімнадцять тисяч сімсот шістдесят два) долари США — попередню оплату за товар згідно зі Специфікацією; 24 700 (двадцять чотири тисячі сімсот) доларів США — попередню оплату за товар згідно зі Специфікацією № 2, не пізніше 10 (десяти) календарних днів з моменту підписання цієї Додаткової угоди № 2. Сторони фіксують суму заборгованості Продавця перед Покупцем на дату підписання цієї Додаткової угоди № 2 у розмірі 43 462 $ (сорок три тисячі чотириста шістдесят два долари США). Сторони можуть провести взаємозалік взаємних вимог по Контракту №12 від 31.10.2023 на постачання продукції на підставі угоди/договору про взаємозалік, заяви, акту звірки або будь-якого іншого документа який підтверджує взаємозалік вимог. Сторони дійшли згоди, що у зв`язку з розірванням контракту, всі зобов`язання сторін про постачання продукції припиняються, крім грошових зобов`язань Продавця щодо повернення передоплати у сумі 43 462 $ (сорок три тисячі чотириста шістдесят два долари США), визначених у цій Додатковій угоді №2. 
30.10.2023 між ТОВ «Груп Інтрейд» (Покупець) та фізичною особою нерезидентом Станіславом Ашкіназі (Продавець) укладено контракт на постачання продукції №11 від 30.10.2023. 
Як зазначає позивач, по Контракту № 11 від 30.10.2023 він мав заборгованість перед Станіславом Ашкіназі (Одноосібний власник) в сумі 178 701,01 Євро.
Згідно Додаткової угоди №4-1 до Контракту №11 від 30.10.2023 було, в тому числі, унормовано, сторони дійшли згоди внести зміни до Контракту № 11 від 30.10.2023 та доповнити Контракт пунктом 2.5 в наступній редакції: «Сторони можуть провести взаємозалік взаємних вимог по Контракту № 11 від 30.10.2023 на підставі угоди/договору про взаємозалік, заяви, акту звірки або будь-якого іншого документа, який підтверджує взаємозалік вимог. Сторони фіксують суму заборгованості Покупця перед Продавцем на дату підписання додаткової угоди у розмірі 178 701,01 Євро». 
15.01.2024 між ТОВ «Груп Інтрейд» (кредитор), THE SKYZONE TECHNOLOGY СО., LIMITED (первісний боржник) та ОСОБА_1 (новий боржник) укладено Договір про переведення боргу №GI-0101, згідно умов якого:
«Первісний боржник перекладає на нового боржника борг у розмірі 43 462 дол. США (сорок три тисячі чотириста шістдесят два долари США), що виник на підставі Контракту №12 від 31.10.2023 року та всіх Додатків, Додаткових угод до такого Контракту №12 від 31.10.2023 року та підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків між Кредитором та Первісним боржником. Новий боржник зобов`язаний сплатити Кредитору борг (грошове зобов`язання), визначене у п.2 цього Договору, протягом 30 календарних днів, або протягом цього часу запропонувати інше рішення згідно з діючим законодавством України. Кредитор не заперечує проти зміни Первісного боржника - Новим боржником і підписанням цього Договору підтверджує свою згоду на таку заміну боржника». 
16.01.2024 між Станіславом Ашкіназі (Одноосібний власник) (сторона 1) та ТОВ «Груп Інтрейд» (сторона 2) було укладено Договір про залік взаємних грошових вимог. Згідно умов вищезазначеного Договору, Сторона 1 має грошове зобов`язання перед Стороною 2 за Договором про переведення боргу від 15.01.2024 №GI-0101 у розмірі 43 462 дол. США (сорок три тисячі чотириста шістдесят два долари США). Сторона 2 має грошове зобов`язання перед Стороною 1 за Контрактом № 11 від 30.10.2023 у розмірі 178 701,01 Євро (далі - Контракт). У зв`язку з тим, що термін виконання по Договору про переведення боргу від 15.01.2024 №GI-0101 наступив, сторони дійшли згоди провести взаємозалік грошових вимог між собою за вищевказаними договорами, тобто зарахувати заборгованість Сторони 1 по Договору в погашення заборгованості Сторони 2 по Контракту. Сторони домовились здійснити розрахунок за курсом, що становить 1 дол. США = 0.9192 Євро. Після проведення заліку грошових вимог між СТАНІСЛАВ АШКІНАЗІ та ТОВ «ГРУП ІНТРЕЙД», існують наступні грошові зобов`язання: - СТАНІСЛАВ АШКІНАЗІ не має грошових зобов`язань перед ТОВ «Груп Інтрейд» за Договором про переведення боргу від 15.01.2024 №GI-0101 у сумі 43 462 дол. США. ТОВ «Груп Інтрейд» має грошове зобов`язання перед СТАНІСЛАВ АШКІНАЗІ за Контрактом № 11 від 30.10.2023 у розмірі 138 750,74 Євро. Сторони підтверджують, що після проведення заліку не мають одна до одної жодних претензій щодо відповідних зобов`язань.». 
В акті відповідач зазначив, що вищевказана угода не врахована перевіркою при виконанні зовнішньоекономічного договору від 31.10.2023 №12. Жодних інших доводів, висновків, вказівок та пояснень стосовно причин неврахування обставин укладення позивачем договору про переведення боргу від 15.01.2024 №GI-0101, в акті не міститься.
У відзиві на позов контролюючий орган також не навів мотивів неврахування обставин укладення позивачем договору про переведення боргу від 15.01.2024 №GI-0101 під час перевірки.
І тільки у запереченні на відповідь на відзив, відповідач послався на пункт 14-6 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», згідно якого, банк не має права завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту імпорту товарів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.
Щодо таких доводів відповідача суд зазначає таке.
Відповідно до статей 627, 628 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України), сторони вільні у виборі виду договору та його умов, а згідно зі статтею 629 цього Кодексу укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України), зокрема зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (стаття 601 ЦК України). 
Отже, залік (або зарахування) зустрічних однорідних вимог контрагентів є одним із законних засобів врегулювання сторонами своїх взаємних зобов`язань. Водночас, для проведення зарахування необхідна сукупність певних наведених вище умов.
При тлумаченні наведених норм необхідно виходити з того, що зустрічність вимог передбачає одночасну участь сторін у двох зобов`язаннях, де кредитор за одним зобов`язанням є боржником в іншому. Тобто, сторони одночасно беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, і навпаки.
Що ж до однорідності вимог, то вона визначається їхньою правовою природою та матеріальним змістом (вираженням) і не залежить від підстав, що зумовили виникнення зобов`язань. Це означає, що вимоги вважаються однорідними, якщо зобов`язання сторін стосовно одна до одної мають бути виконані однаково, тоді як підстави виникнення зобов`язань можуть бути різними.
З цього приводу Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду та Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в низці судових рішень (постанова від 31 січня 2020 року у справі №1340/3649/18; постанова від 16 квітня 2019 року у справі №911/483/18; постанова від 21 листопада 2018 року у справі №755/9929/15-ц) дотримуються послідовної позиції щодо умов, яким мають відповідати вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, зокрема вони мають: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань із передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог поширюється на їхню правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року у справі № 826/17678/15, від 7 грудня 2023 року у справі №420/21182/21.
Також, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31 січня 2020 року у справі №1340/3649/18 сформував правову позицію, відповідно до якої резидент є вільним у виборі форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями з-поміж тих, що не суперечать законам України, а тому перебування таких операцій на валютному контролі саме по собі не спричиняє наслідку у вигляді застосування штрафних санкцій (пені), передбачених статтею 4 Закону №185/94-ВР. Припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є складовою гарантованого Конституцією України права на свободу підприємницької діяльності та може бути обмежено виключно законами України.
У розвиток наведеної правової позиції щодо застосування норм частини першої статті 1, частини першої статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 29 липня 2021 року у справі №817/1200/15 сформував такий висновок: у разі припинення зобов`язання за зовнішньоекономічним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у строк, встановлений нормами Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" для розрахунків у іноземній валюті, підстави для притягнення резидента до відповідальності за порушення термінів розрахунків у іноземній валюті (за ненадходження валютної виручки) відсутні, незалежно від підстав виникнення зустрічних однорідних вимог та складу учасників зарахування зустрічних однорідних вимог. Обставини щодо зарахування зустрічних однорідних вимог та припинення внаслідок цього зобов`язань за зовнішньоекономічним договором підлягають встановленню судом з дослідженням належних щодо цього доказів.
Відтак, наразі існує усталена практика Верховного Суду щодо питання запровадження нормативно-правовими актами Національного банку України обмежень щодо зняття з валютного контролю експортних операцій клієнтів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог в іноземній валюті.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у зазначеній вище постанові від 31 січня 2020 року у справі №1340/3649/18 також вказав наступне: "Практика обмежень щодо зняття з валютного контролю експортних операцій клієнтів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог в іноземній валюті вперше була запроваджена Постановою Правління Національного банку України від 20 серпня 2014 року №515 "Про врегулювання ситуації на валютному ринку України".
Метою такого обмеження було недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей і фінансування тероризму та врегулювання ситуації на валютному ринку України та контролю валютних операцій. Їх норми адресовані уповноваженому банку, що здійснює валютний контроль за експортною операцією. Саме у контексті мети введено в дію обов`язковий продаж на міжбанківському валютному ринку України частини надходжень у визначеному розмірі.
В подальшому, дія таких обмежень пролонгувалась Правлінням Національного банку України шляхом прийняття типових постанов, у тому числі і постанов Правління Національного банку України №386 та №410, у пунктах 4 яких встановлено, що уповноважені банки не можуть знімати з контролю експортні операції клієнтів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог в іноземній валюті 1-ї групи Класифікатора/ російських рублях (незалежно від суми операції).
Водночас вказані обмеження щодо зняття експортних операцій з валютного контролю, запроваджені постановами Правління Національного банку України №386 та №410, адресовані виключно уповноваженим банкам. Обов`язок продажу валютної виручки у певному розмірі сам по собі не є обмеженням для сторін у здійсненні розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами шляхом зарахування зустрічних грошових вимог.
Крім того, вказані положення актів Національного банку України не регулюють підприємницької діяльності суб`єктів господарювання, не встановлюють форми розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами та, як підзаконні акти, не можуть обмежувати дію норм законів України, положення яких судом наведено вище, та якими передбачено вільний вибір сторонами контракту форми розрахунків."
Суд враховує, що викладені вище правові висновки Верховного Суду були сформульовані у контексті застосування положень Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", який станом на момент виникнення спірних правовідносин втратив чинність.
Разом з тим, хоча зазначений Закон втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Законом України "Про валюту і валютні операції", наведені вище висновки та підходи Верховного Суду залишаються актуальними та підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Це пояснюється тим, що Закон України "Про валюту і валютні операції" не запровадив нових концептуальних підходів до вирішення питання припинення зобов`язань за зовнішньоекономічними договорами шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог або відступлення права вимоги, не змінив засад свободи вибору способу розрахунків у межах законодавчо дозволених форм, а також не заперечив можливості припинення валютних зобов`язань способами, передбаченими цивільним законодавством.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 420/12562/23.
Отже, правові висновки, сформульовані Верховним Судом у наведених вище постановах, зберігають свою правову значущість і можуть бути враховані при вирішенні цієї справи.
Що ж до положень пункту 14-6 постанови Правління Національного банку України від 24 лютого 2022 року №18, суд зазначає, що зазначена норма права спрямована саме на банк як на суб`єкта, уповноваженого здійснювати валютний нагляд.
До того ж, підпунктом 5 пункту 10 розділу III Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженої постановою правління НБУ № 7 від 02.01.2019 встановлено, що банк, крім підстав, передбачених у пункті 9 розділу III цієї Інструкції, має право завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за наявності документів про припинення зобов`язань за операціями з експорту, імпорту товарів зарахуванням зустрічних однорідних вимог у разі дотримання сукупності таких умов:
- вимоги випливають із взаємних зобов`язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями;
- вимоги однорідні;
- строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги;
- між сторонами не було спору щодо характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання.
Тобто, постанова Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 (пункт 14-6) та постанова Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 7 (підпункт 5 пункту 10 розділу III) містять суперечливі положення щодо можливості завершення здійснення банками валютного нагляду. Так, підпункт 5 пункту 10 розділу Постанови № 7 вказує на таку можливість, пункт 14-6 Постанови № 18 зазначає, що банк не має права завершити здійснення валютного нагляду на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.
Відповідно до статті 3 Закону 2473-VIII у разі якщо норма цього Закону чи нормативно-правового акту Національного банку України, виданого на підставі цього Закону, або норми інших нормативно-правових актів Національного банку України допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов`язків резидентів та нерезидентів у сфері здійснення валютних операцій або повноважень органів валютного нагляду, така норма трактується в інтересах резидентів та нерезидентів.
Отже, суперечності щодо можливості завершення здійснення банками валютного нагляду на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, наявні в пункті 14-6 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 та підпункт 5 пункту 10 розділу III постанови Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 7 повинні трактуватися на користь позивача.
Аналогічний за змістом підхід підтверджується і правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 16 липня 2025 року у справі №320/29423/23, від 12 серпня 2025 року у справі №420/29813/23, від 23 жовтня 2025 року у справі №260/4525/24, від 20 січня 2026 року у справі №320/8245/23, від 4 березня 2026 року у справі №320/57458/24.
В даному випадку контролюючий орган не врахував вказаних обставини, не навів у акті своїх висновків стосовно неврахування під час перевірки обставини щодо припинення зобов`язань позивача за контрактом №12 на постачання продукції від 31.10.2023 року, що укладений з THE SKYZONE TECHNOLOGY СО., LIMITED (Продавець), що призвело до неправомірного нарахування пені.
На підставі наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що зобов`язання позивача за контрактом №12 від 31.10.2023 року припинені в силу переведення боргу THE SKYZONE TECHNOLOGY СО., LIMITED на нерезидента ОСОБА_2 , на підставі договору від 15.01.2024 №GI-0101, що укладений між ТОВ «Груп Інтрейд» (кредитор), THE SKYZONE TECHNOLOGY СО., LIMITED (первісний боржник) та ОСОБА_1 (новий боржник).
Тому, відсутні підстави вважати, що позивачем порушені терміни розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом №12 на постачання продукції від 31.10.2023 року, що в свою чергу свідчить про неправомірне нарахування контролюючим органом пені за порушення позивачем термінів виконання зовнішньоекономічного контракту.
За таких обставин, прийняте за результатами перевірки податкове повідомлення рішення від 03.09.2025 року №0495550713 про застосування штрафних санкцій та/або пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності – про застосування пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов`язань та ШС за порушення вимог валютного законодавства на суму 1 732 539,67 грн, є протиправними та такими, що підлягає скасуванню.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
З урахуванням наведених процесуальних положень контролюючий орган повинен був довести правомірність розрахунку розміру нарахованого грошового зобов`язання, проте, суб`єкт владних повноважень-відповідач у справі процесуального обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення не виконав.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову.
Щодо витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору
Відповідно до абз.1 ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач за подання даного позову сплатив судовий збір у розмірі 25988,10 грн згідно платіжного документу №2559 від 24.12.2025, що становить 1,5% від суми позову. 
Частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Враховуючи, що позивачем позовна заява подана в електронній формі через підсистему «Електронний Суд», сума судового збору за подання позову в цій справі складає 20790,47 грн (25988,10*0,8). 
Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Отже, надмірно сплачений судовий збір може бути повернутий позивачу шляхом звернення до суду з відповідним клопотанням. 
З огляду на викладене, а також враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою, у сумі 20970,47 грн підлягають відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
21.01.2026 позивачем подано заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Суд вважає за необхідне призначити розгляд цієї заяви на 12.05.2026 о 13-00.
Керуючись ст. 2, 5, 9, 241-246, 255, 295, 297 КАС України суд, -
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 03.09.2025 року №0495550713 на суму 1 732 539,67 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 44118658) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУП ІНТРЕЙД» (код ЄДРПОУ 41071921) суму сплаченого судового збору у розмірі 20790,47 грн.
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУП ІНТРЕЙД» про стягнення витрат на правничу допомогу призначити до розгляду у судовому засіданні на 12 травня 2026 року о 13:00 у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду за адресою: 49005, м. Дніпро, вул. Академіка Чекмарьова, 5, зал №2.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складено 30.04.2026.

Суддя Н.Є. Калугіна