Справа № 161/19313/25 	Головуючий у 1 інстанції: Мазур Д. Г. 	
Провадження № 22-ц/802/508/26  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2026 року,
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2025 року ТОВ «Колект Центр» звернулося до суду із даним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 18.11.2008 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 010/82/1101/44116, згідно з яким кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в межах кредитного ліміту відповідно до умов, передбачених договором, а також ряду додаткових угод, а позичальник зобов`язалася повернути використану суму та сплатити проценти за користування кредитними коштами. 
20.09.2019 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 114/2-19-F, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі й за договором № 010/82/1101/44116.
19.10.2022 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 19-10/2022, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема і за договором № 010/82/1101/44116.
Позивач зазначав, що загальний розмір заборгованості з повернення кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом і нарахувань за ст.625 ЦК України становить 64630,04 грн, яку просив стягнути в його користь з відповідача, а також понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2026 року позов задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість за договором № 010/82/1101/44116 від 18.11.2008 в розмірі 64630 гривень 04 копійок, з яких: 43421 гривня 60 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 12631 гривня 76 копійок - заборгованість за відсотками, 6831 гривня 49 копійок - інфляційні збитки, 1745 гривень 19 копійок - нараховані 3% річних.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» 2 422 гривні 40 копійок судового збору та 3000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.
Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову. Вважала, що суд безпідставно не застосував наслідки пропущення строку позовної давності та неправильно визначив розмір заборгованості. 
У поданому ТОВ «Коллект центр» відзиві на апеляційну скаргу вказує, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не спростовує доводи, викладені в рішенні суду, просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, оскільки вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим. Також позивачем заявлено клопотання про розгляд справи апеляційним судом з повідомленням (викликом) сторін.
Щодо заявленого клопотання колегія суддів звертає увагу на те, що положеннями ч. 3 ст. 369 ЦПК України передбачено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій вказаної статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. Однак, з урахуванням того, що справа є малозначною, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, то у задоволенні клопотання про розгляд справи з викликом сторін в суді апеляційної інстанції колегія суддів відмовляє.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи, зважаючи на ціну позову – 64630,04 грн.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості, яка утворилась внаслідок невиконання відповідачкою як позичальницею умов укладеного нею кредитного договору та додаткових угод, що підтверджено позивачем належними та допустимими доказами. Також суд обмотивував висновок про відсутність у даній справі підстав для задоволення заявленого відповідачкою клопотання про застосування строку позовної давності до позовних вимог.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з того, що наведеним вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що 18.11.2008 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 010/82/1101/44116, де було визначено, що кредитодавець надав позичальнику грошові кошти відповідно до умов, передбачених договором, а позичальник зобов`язалася повернути використану суму в строк до 17.11.2010 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 26,90 %.
Відповідно до п.п.1.1-1.5 договору на картковий рахунок встановлюється кредитна лінія, розмір ліміту кредитування – 18400 грн, строк дії ліміту – з 18.11.2008 по 17.11.2020, тривалість дії ліміту кредитування – 24 місяці.
Разом з тим, як обумовлено сторонами у п.2.7 договору, без укладання будь-яких письмових додаткових договорів (угод) до цього договору, строк дії ліміту кредитування подовжується на умовах цього договору кожного разу на термін, зазначений в п.1.5 договору.
Пунктом 3.3 договору передбачено зокрема, що позичальник зобов`язаний до 20 числа щомісяця зарахувати обов`язковий внесок. Залишок заборгованості, що береться до розрахунку щомісячного обов`язкового внеску, включає використану суму кредиту, суму нарахованих процентів, комісій і штрафів за всіма видами заборгованості. Сума невнесених позичальником щомісячних обов`язкових внесків попередніх періодів та сума непогашеного недозволеного овердрафту попередніх періодів додаються у повному обсязі до суми щомісячного обов`язкового внеску, розрахованого у поточному періоді.
Відповідно до п.8.1 договору він є змішаним та містить у собі умови договорів про відкриття та ведення карткового рахунку, доручення та кредитного.
Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачці кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач користувалася кредитними коштами за вказаним кредитним договором, що підтверджується відомостями, які містяться у виписці по рахунку, а також не заперечувалось відповідачкою ОСОБА_1 
03.09.2012 між АТ «Райффайзен Банк» та відповідачкою укладено додаткову угоду до кредитного договору №010/82/1101/44116 від 18.11.2008. Відповідно до цієї додаткової угоди сторони вирішили змінити умови банківського обслуговування клієнта, зазначивши, зокрема, у ньому наступні пункти: згідно з пунктом 1.1. розмір поточного ліміту кредиту на дату початку кредитування складає 22080,00 грн, у подальшому встановлюється та визначається відповідно до ст. 10 договору. Відповідно до пункту 1.2. строк, протягом якого клієнт користується та здійснює погашення кредиту: 48 місяців, що починається з 03.09.2012 та закінчується 03.09.2016. Згідно з пунктом 1.3. процентна ставка за користування кредитом: фіксована, річних 30% - діє з дати початку кредитування до повного погашення кредиту.
23.10.2012 між АТ «Райффайзен Банк» та відповідачем укладено другу додаткову угоду до кредитного договору №010/82/1101/44116 від 18.11.2008, якою визначено, що розмір поточного ліміту кредиту складає 22080 грн, строк дії ліміту – 48 місяців, до 23.10.2016 року, процентна ставка – 30% річних. Згідно з п.17.6 додаткової угоди до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у сімдесят років.
27.02.2018 між АТ «Райффайзен Банк» та відповідачем укладено третю додаткову угоду № 010/82/1101/44116/81-1/28855 до кредитного договору № 010/82/1101/44116 від 18.11.2008.
Згідно зі змістом цієї додаткової угоди від 27 лютого 2018 з метою зменшення фінансового навантаження на клієнта сторони досягли згоди про зміну умов погашення заборгованості за кредитним договором 10/82/1101/44116 від 18 листопада 2008 року. Зокрема, відповідно до п. 1.1. додаткової угоди тимчасово з дати застосування змін і по 26 лютого 2019 позичальник зобов?язується сплачувати банку щомісячний платіж в розмірі 2,5% відсотка від заборгованості перед банком, розмір якої обчислюється відповідно до п. 11.5 договору.
Викладено в новій редакції розрахунок сукупної вартості кредиту в додатку № 1 до цієї додаткової угоди, а саме : сума поточного ліміту кредиту згідно з договором – 40300 грн, строк кредиту – 32 місяці, а також визначено процентну ставку в пільговий період та поза його межами та розмір щомісячного платежу в період та після закінчення кредитних канікулів.
Уклавши з позивачем договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач у подальшому порушила зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості , випискою з рахунку позичальниці і фактично не спростовано відповідачкою ні в суді першої інстанції, ні доводами апеляційної скарги.
20.09.2019 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 114/2-19-F, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 010/82/0018/26666.
19.10.2022 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 19-10/2022, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі й за договором №010/82/1101/44116.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Разом з тим, відповідно до вимог ст.625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч.1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як видно із підписаної обома сторонами третьої додаткової угоди від 27 лютого 2018 року, термін її дії визначено упродовж 32 місяців, тобто до 27 жовтня 2020 року, отже, позивачем правомірно нараховано інфляційні втрати та 3% річних на суму заборгованості після закінчення дії договору, тобто з жовтня 2020 року по лютий 2022 року, що видно із розрахунку цих нарахувань (а.с.69 т.1).
Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 64630,04, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 43421,60 грн; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги – 12631,76 грн; інфляційні збитки - 6831,49 грн; нараховані 3% річних - 1745,19 грн.
Оскільки заборгованість залишається непогашеною, то вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за наданим кредитом є обґрунтованими.
Отже, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції, задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з того, що надані позивачем документи у сукупності підтверджують та не заперечують укладання між сторонами кредитного договору та додаткових угод до нього, погодження між сторонами нарахування процентів за користування кредитними коштами та існування у позичальниці заборгованості за цим договором, що свідчить про те, що відповідач свої зобов`язання за цим договором належним чином не виконала, тому суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором на користь позивача ТОВ «Коллект Центр».
Вирішуючи питання щодо розміру кредитної заборгованості, суд першої інстанції надав оцінку відсутності належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату ОСОБА_1 заборгованості у повному розмірі чи про причини несвоєчасного погашення нею заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Також відповідачка не надала суду достатніх доказів на підтвердження переплати суми боргу.
З огляду на вказане, судом заборгованість за укладеним між сторонами кредитним договором розрахована, виходячи із умов договору, додаткових угод та з наданого позивачем розрахунку. При цьому, з розрахунків убачається, що проценти за користування кредитом нараховані в межах строку дії кредитного договору.
Разом з тим, покликання відповідачки в апеляційній скарзі на неправильне вирішення судом питання щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності не може братися колегією суддів до уваги, оскільки судом достатньо обґрунтовано висновок про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідачки з цього приводу із посиланням на умови кредитного договору та додаткових угод, а також на норми ЦК України із змінами, внесеними щодо перебігу строку позовної давності у зв`язку із запобіганням поширенню хвороби Covid-19, а пізніше – на період дії воєнного стану.
Таким чином, наведене спростовує доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції. 
Отже, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим.
Висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи, яким судом надана належна правова оцінка. Суд правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду та зводяться до власного тлумачення норм матеріального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість ухваленого у цій справі рішення та відсутність підстав для його скасування.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у цій справі є 25 травня 2026 року - дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2026 року у даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді