СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року м. Харків Справа № 905/170/26 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В., 
за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І.,
за участю представників:
від позивача - Балдинюк М.Ю. - на підставі довіреності від 31.12.2025 №ДЕП 20251231014; 
від відповідача - не з`явився, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги", м. Дніпро, (вх.№650 Д/1) на ухвалу господарського суду Донецької області від 23.03.2026 у справі №905/170/26 (суддя Огороднік Д.М., постановлену в м. Харків, дата складення повного тексту - 23.03.2026) 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги", м. Дніпро,
до відповідача: Новікова Максима Юрійовича, Київська область, Фастівський район, м. Боярка,
про стягнення заборгованості у розмірі 189431,97грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Новікова Максима Юрійовича про стягнення суми боргу за спожиту електричну енергію у розмірі 189183,13грн. у листопаді - грудні 2025, а також 3 % річних у розмірі 248,80грн. нарахованих у період з 30.01.2026 по 15.02.2025 за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по сплаті електроенергії, спожитої у листопаді - грудні 2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач приєднався до умов публічного договору про постачання електричної енергії споживачу № 698 з 01.01.2019, умови якого відповідачем не виконано належним чином, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за поставлену у листопаді - грудні 2025 електричну енергію, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. 
Окрім того, позивач зазначав про те, що публічний договір про постачання електричної енергії споживачу був укладений 01.01.2019 у той час, коли відповідач мав статус фізичної особи - підприємця. Проте, у 2023 році відповідач припинив підприємницьку діяльність.
З огляду на правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду, в якій суд вказав, що припинення фізичною особою статусу підприємця не припиняє її господарських відносин, що виникли до такої реєстраційної дії та не змінює їхню правову природу, а фізична особа відповідає за зобов`язаннями, які виникли під час здійснення нею підприємницької діяльності усім своїм майном, позивач вважав, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 23.03.2026 у справі №905/170/26 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" у відкритті провадження у справі № 905/170/26 за позовом до Новікова Максима Юрійовича про стягнення суми боргу за спожиту електричну енергію у розмірі 189183,13 грн у листопаді - грудні 2025, а також 3 % річних у розмірі 248,80 грн нарахованих у період з 30.01.2026 по 15.02.2025 за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по сплаті електроенергії, спожитої у листопаді - грудні 2025; роз`яснено про право Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" звернутись з відповідним позовом до суду цивільної юрисдикції.
Відповідні висновки місцевого господарського суду мотивовані тим, що предметом позову у даній справі відповідно до змісту позовної заяви та доданих до неї доказів, є борг, який виник вже після припинення Новіковим Сергієм Івановичем підприємницької діяльності.
З наявної в матеріалах справи довідки №2470184 від 17.03.2026 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вбачається, що відповідач - Новіков Сергій Іванович припинив свою підприємницьку діяльність 04.07.2023. Натомість, заборгованість за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №698 від 01.01.2019, яка є предметом позову у даній справі, виникла за спожиту електричну енергію, поставлену у листопаді- грудні 2025року.
Суд вказав, що звертаючись до господарського суду з відповідним позовом до Новікова Сергія Івановича, діяльність якого, як суб`єкта господарювання (підприємця,) на час подачі позову припинена. Позивачем не було надано доказів на підтвердження тих обставин, що відповідач у спірних правовідносинах здійснював діяльність як фізична особа - підприємець, чи даний спір пов`язаний з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.
На підставі вищевикладеного, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про те, що електрична енергія поставлялась, а зобов`язання щодо сплати спожитої електричної енергії виникло після 04.07.2023 (тобто після припинення здійснення відповідачем господарської діяльності). Отже, вказані правовідносини не виникли в результаті господарської діяльності відповідача, а даний спір не пов`язаний із здійсненням відповідачем його підприємницької діяльності.
Оскільки позовні вимоги заявлені до фізичної особи Новікова С.І, діяльність якого, як суб`єкта господарювання (підприємця) на час подання позову припинена, а Новіков С.І. у спірних правовідносинах не діяв як фізична особа-підприємець та даний спір не пов`язаний з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, раніше зареєстрованою як фізична особа-підприємець. Доказів протилежного до матеріалів позовної заяви не надано та про них не зазначено у позовній заяві. А фізична особа в силу статті 20 Господарського процесуального кодексу України не може бути стороною в господарській справі, за окремими виключеннями, які не стосуються спірних правовідносин.
Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, що має своїм наслідком відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" з рішенням місцевого господарського суду не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Донецької області від 23.03.2026 у справі №905/170/26 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при постановлення оскаржуваної ухвали місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, а також наданим позивачем доводам та доказам, що призвело до передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.04.2026 у справі №905/170/26 витребувано у господарського суду Донецької області матеріали справи №905/170/26; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.
08.04.2026 матеріали справи №905/170/26 надійшли до Східного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" на ухвалу господарського суду Донецької області від 23.03.2026 у справі №905/170/26; встановлено відповідачу у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; встановлено сторонам у справі строк для подання заяв і клопотань - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; призначено справу до розгляду на 29.04.2026 о 12:30 годині. 
29.04.2026 відповідачем подано до апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та продовження строку на подання відзиву на апеляційну скаргу (вх.№4812). Обґрунтовуючи підстави для задоволення вказаного клопотання відповідач посилався на те, що отримав ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 17.04.2026 про відкриття апеляційного провадження 27.04.2026. З огляду на юридичну необізнаність, необхідність формування обґрунтованої правової позиції та залучення адвоката для надання правничої допомоги лише 28.04.2026 відповідач просив суд продовжити строк на подання відзиву.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 29.04.2026 головуючий оголосив, що 29.04.2026 відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та продовження строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, та запитав ставлення представника апелянта щодо заявленого клопотання.
Представник апелянта заперечив проти задоволення вказаного клопотання, з огляду на його необґрунтованість за безпідставність.
Щодо клопотання відповідача про продовження строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія зазначає, що відповідно до пункту 6 частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 113 Господарського процесуального кодексу України ).
Згідно з частиною 1 статті 263 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Згідно з статтею 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, право на подання відзиву на позов може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення відповідачем відповідної процесуальної дії.
Разом з тим, згідно з частиною 2 статті 119Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом (частини 3, 6-8 статті 119 Господарського процесуального кодексу України ).
Колегія суддів зазначає, що стаття 119 Господарського процесуального кодексу України не встановлює безумовного обов`язку суду у будь-якому разі продовжити встановлений ним процесуальний строк за заявою учасника справи. Вирішення питання щодо продовження строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів.
При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду продовжити процесуальний строк лише з певним колом обставин. У кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його продовження, та зробити мотивований висновок про продовження або відмову у продовженні цього строку.
Аналізуючи наведені відповідачем доводи, судова колегія вважає, що заявлені підстави не є такими, що унеможливлюють вчинення процесуальної дії у межах встановленого строку. Сам факт залучення адвоката після отримання ухвали не позбавляє відповідача можливості діяти належно.
Оцінивши наведені доводи, судова колегія дійшла висновку, що заявлені підстави не свідчать про наявність об`єктивних перешкод для подання відзиву в межах встановленого строку. Сам факт залучення адвоката після отримання ухвали не позбавляє відповідача можливості діяти належно. Інших виключних чи непереборних обставин відповідач не навів і доказів не подав.

Крім того, частинами 11 та 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегія суддів враховує, що явка сторін не визнавалась обов`язковою. При цьому, відповідачем не зазначено про надання ним додаткової інформації по суті спору в наступному судовому засіданні.
Відповідно до норм частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, оскільки визначальним є не явка представників, а достатність матеріалів справи для ухвалення рішення у справі.
Враховуючи положення статті 273 Господарського процесуального кодексу України щодо строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вищевказаного клопотання про відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України.
Судом враховано принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також враховано положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.
За наведених обставин, колегія суддів вважає за доцільне відмовити в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та продовження строку на подання відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 29.04.2026 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду Донецької області від 23.03.2026 у справі №905/170/26 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи, що представник позивача з`явився в судове засідання та надав пояснення в обґрунтування своїх вимог та заперечень, а відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, в даному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) від 14.06.2018 №429, ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" видано ліцензію з постачання електричної енергії споживачам.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" (надалі - позивач, постачальник), яке створене у результаті здійснення заходів з відокремлення функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, з 01.01.2019 виконує функції постачальника універсальних послуг, протягом періоду визначеного абзацом четвертим пункту 13 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" (надалі - Закон).
В пункті 1.1.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії (надалі - Правила) затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.08.2018 №312 (надалі Постанова №312) зазначено, що ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами.
Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби. Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.
Згідно пункту 3.1.9. Правил споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається.
Відповідно до абзацу 5 п.13 р. ХVІІ Закону фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальних послуг та/або факт споживання електричної енергії. 
Пунктом 7 постанови постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.08.2018 №312 визначено, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.
Пунктом 1.2.8. Правил визначено, постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним договором приєднання та зміст якого визначається постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил), та укладається в установленому цими Правилами порядку. Постачальник універсальної послуги не може відмовити побутовому споживачу, малому непобутовому споживачу або іншому споживачу, який відповідно до законодавства має право на отримання універсальних послуг, електроустановки якого розташовані на території діяльності постачальника універсальної послуги, в укладенні такого договору за умови наявності у споживача чинного договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.10.2018 № 1268 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території" (надалі - Методичні рекомендації) рекомендовано суб`єктам господарювання, які провадять діяльність з передачі електричної енергії локальними (місцевими) електричними мережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом, які мають намір отримати ліцензію на розподіл електричної енергії здійснити передачу даних побутових та малих непобутових споживачів відповідному постачальнику універсальної послуги на закріпленій території.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 27.11.2018 № 1532 АТ "ДТЕК Донецькі Електромережі" видано ліцензію з розподілу електричної енергії, в тому числі, на території Краматорського району Донецької області.
Відповідно до пункту 3 Методичних рекомендацій ліцензіат на виконання вимог Закону зобов`язаний визначити та сформувати перелік споживачів, які відповідно до статті 1 Закону належать до категорії побутових та малих непобутових споживачів.
Згідно з пунктом 6 Методичних рекомендацій ліцензіат забезпечує передачу даних, в тому числі персональних даних з дотриманням чинного законодавства, в електронному вигляді у форматі "xls".
Передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам (п. 13 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону).
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.01.2019 № 113 встановлено алгоритм розподілу коштів для операторів систем розподілу (у тому числі як правонаступників енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території), згідно з яким АТ "Ощадбанк" перераховувати кошти: що надійшли на поточні рахунки із спеціальним режимом використання структурних підрозділів енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території (у тому числі правонаступниками яких є оператори систем розподілу), як оплата електричної енергії, у повному обсязі на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території (у тому числі правонаступниками яких є оператори систем розподілу).
Враховуючи зазначене, АТ "ДТЕК Донецькі Електромережі" на виконання постанови НКРЕКП від 26.10.2018 № 1268 було передано побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії ТОВ "Донецькі енергетичні послуги", та у відповідності до Постанови НКРЕКП від 30.01.2019 № 113 розподілено та перераховано кошти за електричну енергію по особовим рахункам (залишок коштів, повернення авансових платежів, переплати, тощо), в тому числі, споживача ФОП Новікова Сергія Івановича (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за наступним об`єктом: магазин, Донецька область, м. Краматорськ, вул. 8 Березня, 50а, ЕІС код точки обліку: 62Z6093869505243.
На підставі викладеного, АТ "ДТЕК Донецькі Електромережі", керуючись п. 69 підрозділу 2 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, було перераховано ТОВ "Донецькі енергетичні послуги", для зарахування на особовий рахунок споживача, переплату, наявну за ФОП Новіковим Сергієм Івановичем у розмірі 2074,09грн, що підтверджується листом АТ "ДТЕК Донецькі Електромережі" від 24.12.2019 № 59/вх-1634 з витягом з реєстру Споживачів та випискою по особовому рахунку доданими до позовної заяви (т.1 а.с.11-16).

01.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" (надалі - постачальник) та фізичною особою-підприємцем Новіковим Сергієм Івановичем (надалі - споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №698 (надалі договір т.1 а.с.17-20) на умовах комерційної пропозиції "Універсальна" постачальника електричної енергії ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" для малих побутових споживачі (додаток №2.1 до договору т.1 а.с.23-26).
Згідно з умовами пункту 1.1. договору, цей договір про постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до цього договору, згідно із заявою-приєднанням, яка є додатком до цього договору.
Згідно з пунктом 2.1. договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Пунктом 2.2. договору визначено, що обов?язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.
Побутовий споживач використовує електричну енергію виключно на власні побутові потреби, у тому числі для освітлення, живлення електроприладів тощо, що не включає професійну та/або господарську діяльність.
Малі непобутові споживачі можуть використовувати електричну енергію для професійної, господарської, підприємницької та іншої діяльності.
Датою початку постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком до цього договору, якщо інша дата не визначена комерційною пропозицією, але у будь-якому випадку не раніше строку початку дії договору (пункт 3.4. договору).
Згідно з пунктом 5.1. договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком до цього договору.
Відповідно до пункту 5.2. договору спосіб визначення ціни за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії.
Згідно пункту 5.8. договору, розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць. Дата початку та кінця розрахункового періоду зазначаються в заяві - приєднання.
Відповідно до пункту 5.9. договору, розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника. При цьому, споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника (за наявності), та в інший не заборонений чинним законодавством спосіб. Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів.
Згідно з пунктом 5.7. договору, оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, який не може бути менше 5 робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.
Пунктом 6.2. договору встановлено, що споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачання електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору.
За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством (пункт 9.1. договору).
Цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати подання споживачем заяви-приєднання, якщо інше не встановлено комерційною пропозицією. Умови цього договору починають виконуватись з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної споживачем у заяві-приєднанні та сплати рахунку (квитанції) постачальника. Цей договір в частині виконання зобов`язань споживача щодо оплати діє до повного виконання споживачем таких зобов`язань (пункт 13.1. договору).

Звертаючись до суду з відповідним позовом позивач - ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" зазначав про те, що у відповідача, за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №698 від 01.01.2019 перед позивачем існує заборгованість, яка становить 189183,17грн за спожиту електричну енергію в листопаді - грудні 2025 року.
На підтвердження зазначених обставин, позивачем додано до позовної заяви лист АТ "ДТЕК Донецькі Електромережі" від 09.03.2026 №67/3287 - вих. щодо фактичного (звітного) обсягу споживання за листопад -грудень 2025 у розмірі 16483кВи*год. по точках комерційного обліку споживача ФОП Новікова Сергія Івановича (т.1 а.с.50-52).
З метою додаткового інформування та досудового врегулювання спірного питання, 16.02.2026 відповідачу було направлено копії рахунку та акту приймання-передавання за січень 2026 року (в який було включено нарахування за листопад-грудень 2025 року) на електронну пошту - sergejnovikov5772@gmail.com (т.1 а.с.53-55).
Проте, відповідач заборгованість не сплатив, що на думку позивача свідчить про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів та є підставою для їх захисту в судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що першочерговим питанням у даній справі, яке винесено на розгляд суду є питання визначення юрисдикції даного спору за позовом юридичної особи (ТОВ "Донецькі енергетичні послуги") про стягнення вартості спожитої електроенергії до фізичної особи, яка мала статус фізичної особи-підприємця.
Вирішуючи поставлене питання, колегія суддів виходить з наступного.
Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі (правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №911/1834/18, від 11.01.2022 у справі №904/1448/20).
Тобто юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно Позивачеві.
Відповідно до положень статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.
Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (частина перша статті 2 Цивільного кодексу України).
В свою чергу відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України, частиною першою якої унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.
Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 цього Кодексу.
Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.
З огляду на положення частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (аналогічна правова позиція щодо розмежування господарської та цивільної юрисдикції наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18).
Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 916/385/19, від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18 ).
Разом з тим відповідно до частини першої статті 24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.
Статтями 25, 26 Цивільного кодексу України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 Цивільного кодексу України, в якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Відповідно до частини другої статті 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.
Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання.
В свою чергу наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 2-7615/10, від 05.06.2018 у справі № 522/7909/16-ц).
Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських (такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №916/1261/18).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах (висновки, сформульовані у постановах від 14.03.2018 у справі №2-7615/10, від 05.06.2018 у справі №522/7909/16-ц, від 20.06.2018 у справі №216/181/16-ц, від 15.05.2019 у справі №331/5054/15-ц). Так само фізична особа, вчиняючи правочин від власного імені, може діяти з метою здійснення господарської (зокрема підприємницької) за змістом діяльності.
Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.

Як було зазначено вище, предметом позову у даній справі є вимога позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" про стягнення з відповідача - Новікова Сергія Івановича заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 189183,13грн у листопаді - грудні 2025, а також 3 % річних у розмірі 248,80грн нарахованих за період з 30.01.2026 по 15.02.2025 за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по сплаті електроенергії, спожитої у листопаді - грудні 2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач приєднався до умов публічного договору про постачання електричної енергії споживачу № 698 з 01.01.2019, умови якого відповідачем не виконано належним чином, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість за поставлену у листопаді - грудні 2025 електричну енергію, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. 
Окрім того, позивач зазначав про те, що публічний договір про постачання електричної енергії споживачу був укладений 01.01.2019 в той час, коли відповідач був фізичною особою - підприємцем, проте у 2023 році відповідач припинив підприємницьку діяльність.
Отже, предметом позову у даній справі відповідно до змісту позовної заяви та доданих до неї доказів, є борг, який виник вже після припинення Новіковим Сергієм Івановичем підприємницької діяльності.

Судова колегія зазначає, що відповідно до пункту 7 статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.
Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Частиною 9 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
З наявної в матеріалах справи відповіді №2470184 від 17.03.2026 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вбачається, що відповідач - Новіков Сергій Іванович припинив свою підприємницьку діяльність 04.07.2023 (т.1 а.с.66-68).
Натомість, заборгованість за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №698 від 01.01.2019, яка є предметом позову у даній справі виникла за електричну енергію поставлену у листопаді - грудні 2025 року.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що звертаючись до господарського суду з відповідним позовом до Новікова Сергія Івановича, діяльність якого, як суб`єкта господарювання (підприємця) на час подачі позову припинена. Позивачем не було надано суду доказів, які підтверджують, що відповідач у спірних правовідносинах діяв як фізична особа-підприємець чи даний спір пов`язаний з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалась зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.
Тобто, спірні правовідносини у позивача виникли не з фізичною особою - підприємцем, та не у зв`язку із здійсненням Новіковим С.І. підприємницької діяльності, а виключно з Новіковим С.І. як фізичною особою, оскільки, як було зазначено вище, 04.07.2023 відповідач припинив підприємницьку діяльність. 
З огляду на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження використання відповідачем спожитої електроенергії саме у підприємницькій діяльності, судова колегія відхиляє доводи апелянта щодо належності розгляду даного спору в порядку господарського судочинства у зв`язку із тим, що договір про постачання електричної енергії №698 від 01.01.2019 був укладений з суб`єктом господарювання - фізичною особою-підприємцем Новіковим С.І.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що електрична енергія поставлялась та зобов`язання щодо сплати спожитої електричної енергії виникло після 04.07.2023 (тобто після припинення здійснення відповідачем господарської діяльності), отже вказані правовідносини не виникли за наслідком господарської діяльності відповідача та даний спір не пов`язаний із здійсненням відповідачем його підприємницької діяльності.
В контексті спірних правовідносин, судова колегія також враховує правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №920/50/19, в якій Суд вказав, що якщо стороною спору про постачання електроенергії є громадянин як фізична особа, який мав статус суб`єкта підприємницької діяльності, і якщо немає доказів використання спожитої електроенергії у господарській діяльності, це зумовлює наслідки у вигляді зміни юрисдикційності такої справи і відповідно відмові у відкритті провадженні у справі, оскільки спір за відповідним позовом належать до повноважень суду цивільної юрисдикції, тому що у цьому спорі вказана особа виступає як фізична особа, а не суб`єкт підприємницької діяльності.
Оскільки, позовні вимоги пред`явлені до фізичної особи Новікова С.І, діяльність якого, як суб`єкта господарювання (підприємця) на час подання позову припинена та Новіков С.І. у спірних правовідносинах не діяв як фізична особа-підприємець та даний спір не пов`язаний з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем, доказів протилежного до матеріалів позовної заяви не надано та про них не зазначено у позовній заяві, а фізична особа в силу положень ст.20 Господарського процесуального кодексу України не може бути стороною в господарській справі, за окремими виключеннями, які не стосуються спірних правовідносин.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовна заява ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, що має своїм наслідком відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Судова колегія зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
За наведених обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" не підлягає задоволенню, а ухвалу господарського суду Донецької області від 23.03.2026 у справі №905/170/26 слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" залишити без задоволення.
Ухвалу господарського суду Донецької області від 23.03.2026 у справі №905/170/26 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 30.04.2026.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя С.Ч. Жельне 

Суддя П.В. Тихий