Справа № 303/3040/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

29 червня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.
суддів: Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2025 року у складі судді Мирошниченко Ю.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-
встановив :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час їхнього спільного проживання у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька ОСОБА_3 проживає із позивачкою і перебуває на її повному утриманні та вихованні. В той же час, відповідач не надає допомогу на утримання доньки, не цікавиться її здоров`ям та життям.
За вказаних обставин позивач просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 2022 року народження у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. 
Заочним рішенням Мукачівсього міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2025 року заявлений позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 2022 року народження у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.04.2025 року та до досягнення дитиною повноліття.
Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання по судовому збору.
Ухвалою Мукачівсього міськрайонного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить рішення суду першої інстанції змінити та ухвалити рішення, яким стягувати аліменти у розмірі частини від всіх видів доходів, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачу не було відомо про розгляд справи, а тому не мав можливості надати пояснення та докази у справі. Вказує, що не спроможний сплачувати аліменти у розмірі 4000грн., оскільки на даний час не працює, офіційного доходу не має, має іншу сім`ю, в якій народилась дитина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що дружина не працює, так як дитині виповнилося лише рік, а тому вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Крім того, утримує дитину дружини від першого шлюбу, ОСОБА_6 , а також свою матір ОСОБА_7 , яка є пенсіонеркою та проживає разом із ним.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, а тому дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи. 
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Матеріалами справи встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 виданого 15.03.2022 року
Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_2 виданого 12.08.2023 року шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 був зареєстрований 12.08.2023 року, актовий запис №23, після чого позивач змінила прізвище з ОСОБА_11 на ОСОБА_12 .
Дитина сторін проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчать витяги з реєстру територіальної громади №2024/000652252 та №2024/000654029 від 19.01.2024 року.
Відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_13 зареєстрували шлюб 30 квітня 2024 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб, серії НОМЕР_3 , виданого 30 квітня 2024 року.
Від даного шлюбу у відповідача народилась дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2563 гривень. 
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років – 2817 гривень. 
Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України).
Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.
Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів, відповідні розміри прожиткового мінімуму не є абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. 
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття.
Колегія суддів наголошує, що здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дітей (ст.155 СК України).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дітей, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).
Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 4000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції врахував інтереси дитини та вищезазначені вимоги закону. 
Дитина сторін проживає разом із матір`ю, відтак саме на неї лягає основний тягар по утриманню та вихованню дитини.
Визначений розмір аліментів відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності та спрямований на захист інтересів дитини.
Твердження апелянта про те, що йому не було відомо про розгляд справи, а тому не мав можливості надати пояснення та докази у справі не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення особисто ОСОБА_1 - 04.07.2025 за місцем реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.35).
Стосовно доводів апелянта про необхідність визначення розміру аліментів на дитину в розмірі 1/4 частки від доходу, то такі не можуть бути взяті до уваги, оскільки в даному випадку позивач, як отримувач аліментів у відповідності до ч.3 ст.181 СК України скористався своїм правом щодо вибору способу стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі, а тому такий не може бути визначений у частці від доходу платника аліментів. 
Доводи апелянта про те, що судом не враховано, що на його отриманні перебуває непрацездатна дружина, їх спільна дитина та дитина дружини від першого шлюбу не береться до уваги, оскільки апелянтом не доведено, що він здійснює витрати на дружину та іншу дитину  ОСОБА_5 , якщо таке реально мало місце, також не доведено відсутність у дружини інших засобів для забезпечення, зокрема, соціальних виплат, інших грошових коштів, доходів, майна тощо. При цьому, наявність у апелянта іншої дитини та дружини не звільняють його від обов`язку матеріального утримання обох дітей нарівні. Крім того, апелянтом не доводено обов`язку щодо матеріального утримання  ОСОБА_6 .
Колегія суддів також звертає увагу на те, що батьки не мають компенсувати зменшення виплат на одну дитину за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, адже кожна дитина має безумовне право на належне матеріальне забезпечення.
Апелянт є молодою працездатною особою, має обов`язок щодо належного матеріального забезпечення своєї дитини нарівні з позивачкою.
Не заслуговують на увагу також доводи апелянта про наявність на його утриманні матері, яка є пенсійного віку, оскільки така отримує пенсію і може забезпечити свої мінімально необхідні життєві потреби. 
Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством. 
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 29 червня 2026 року.
Головуючий:
Судді: