Провадження № 2/537/281/2026
Справа № 537/7075/25

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.05.2026 в м. Кременчуці Крюківський районний суд м. Кременчука складі головуючого судді Фадєєвої С.О. за участі секретаря судових засідань Супруненко О.О., представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Гонтара В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу № 537/7075/25 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на період навчання,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, де просить ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти у розмірі частини від усіх видів доходу щомісячно на час його навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років, починаючи з 01.10.2022 і до закінчення навчання, тобто до 30.09.2028.
На обґрунтування позову зазначив, що батьками позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . З 01.10.2025 позивач є студентом першого курсу коледжу економіки та фінансів Краківського економічного університету країни Польща за спеціальністю фінанси та бухгалтерський облік, форма навчання - денна, термін завершення навчання - 30.09.2028, вартість навчання становить за 1 семестр становить 70128 грн 20 коп. Окрім того позивач витрачає грошові кошти на проживання в орендованій квартирі у розмірі 23753 грн 10 коп. на місяць, витрачає грошові кошти на проїзд до навчального закладу у розмірі 2622 грн 20 коп, придбання необхідних книжок для навчання у розмірі 2633 грн 20 коп. та на їжу у розмірі 26222 грн. Вказав, що позивач не працює, грошові кошти для оплати навчання надає мати ОСОБА_4 . У зв`язку з навчанням ОСОБА_1 потребує забезпечення харчуванням, купівлі необхідної навчальної літератури та канцелярських приладів, несе витрати на проїзд та має необхідність у інших потребах для проживання. У добровільному порядку відповідач сину не надає матеріальної допомоги, хоча відповідач є працездатним, працює, отримує заробітну плату та може надати грошову допомогу на утримання сина. З урахуванням викладеного просив позовні вимоги задовольнити.
Представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Гонтарем В.М. подано відзив на позовну заяву, в якому він вказав, що додані позивачем до позову довідки про навчання ОСОБА_5 від 07.10.2025 та від 17.10.2025, довідка про вартість його навчання від 07.10.2025 не містять відмітки про їх легалізацію в установленому законодавством порядку, тобто відсутній апостиль компетентного органу держави, в якій документ був складений. Наявний на перекладі вказаних документах на українську мову штамп перекладача Захаренко- ОСОБА_6 не є апостилем, оскільки, він засвідчує лише особу самого перекладача а не достовірність оригіналів з яких робився переклад. Відтак, вищевказані документи не можуть вважатися допустимими письмовими доказами у розумінні ЦПК України. Зазначив, що правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов`язку батьків з утримання неповнолітніх дітей. Більш того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права, якими вказаний обов`язок встановлений щодо обох батьків і залежить від умови можливості надавати матеріальну допомогу. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Звернув увагу на те, що позивач у позові просить стягнути на його користь аліменти починаючи з 01.10.2022 р. що, по-перше, суперечить ч.1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви, по-друге, не відповідає наданій самим же позивачем довідці від 07.10.2025 р., виданої Краківським економічним університетом, згідно якої дата початку навчання позивача - 01.10.2025. Крім того, рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука у справі 524/6473/22 від 22.03.2023 вже вирішувався спір між тими ж сторонами про той же предмет. Тому, оскільки спір вже вирішено судом, підстав для постановлення ще одного рішення немає, а провадження у цій справі підлягає закриттю. З урахуванням викладеного просиві відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
Представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надано відповідь на відзив, в якому він вказав, що відхиляє заперечення відповідача та його представника, викладені у відзиві на позов, у зв`язку з їх безпідставністю. Зазначив, що додані до позовної заяви письмові докази відповідають вимогам чинного законодавства. Також звернув увагу, що у тексті позовної заяви допущена описка щодо часу, з якого підлягають стягненню аліменти, замість вірної дати 01.10.2025 помилково зазначено про стягнення аліментів з 01.10.2022. У даному випадку суд при ухваленні рішення має право задовольнити позовні вимоги частково і стягнути аліменти, починаючи з дати, коли позивач розпочав навчання, тобто з 01.10.2025, або з дати подання до суду позовної заяви. Щодо посилання представника відповідача про те, що за рішенням суду вже стягуються аліменти на період навчання позивача, зазначив, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.03.2023 стягувалися з відповідача аліменти на період навчання сина до 31.08.2025 та виконавче провадження на виконання вищевказаного рішення завершено. З урахуванням викладеного просив задовольнити позовні вимоги.
Представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Гонтарем В.М. подані заперечення, де він вказав, що апостиль та нотаріальні послуги як мовні рішення для іноземних документів відрізняються за різними параметрами. Однією з головних відмінностей є характер рішень, які пропонують обидві послуги. Апостиль засвідчує походження документа та підтверджує його легальність. Натомість нотаріус засвідчує справжність документа, підтверджуючи правильність підписів на ньому. Нотаріальне посвідчення не є прямим доказом законності, оскільки нотаріус, засвідчуючи справжність підпису перекладача, не несе відповідальності за неправильно зроблений переклад, не посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що підпис зроблений певною особою, та те, що кваліфікацію такої особи перевірено. З іншого боку, апостиль поширюється на офіційні документи, видані зарубіжними установами і під час його вчинення засвідчується і достовірність викладених у зарубіжному документі фактів. Таким чином, відповідач продовжує наполягати на недостовірності наданих позивачем нотаріально посвідчених копій (перекладів) документів, апостиль на яких відсутній. Також звернув увагу на те, що позивач хоч і визнає, що під час написання ним чи його представником позовної заяви, було допущено описку в частині дати початку стягнення аліментів, однак, змін (уточнень) до позовної заяви стосовно дати ним не подано і прохальна частина позовної заяви, відповідно, залишається незмінною, що надає відповідачу право заперечувати проти задоволення позову в частині стягнення з нього аліментів у будь-якому розмірі, починаючи саме з 01.10.2022 р. на підставі ч.1 ст. 191 СК України. З урахуванням викладеного просив відмовити позивачу у задоволенні позову. 
Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у позові та просив їх задовольнити з урахуванням допущеної ним описки, тобто просив суд стягувати з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти у розмірі частини від усіх видів доходу щомісячно на час його навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років, починаючи з 01.10.2025 і до закінчення навчання, тобто до 30.09.2028. Додатково вказав, що його довіритель змінив навчальний заклад і з 01.10.2025 продовжив навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.
Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Гонтар В.М. у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість з підстав, викладених у відзиві.Додатково зазначив, що позивач не навів жодних підстав, які б дозволяли стягнути з відповідача аліменти за минулий час.
Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином.
Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином відповідача ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст. 198 СК України).
Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Згідно з ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умов, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
З аналізу наведених норм вбачається, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба саме у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Письмовими доказами підтверджено, що позивач ОСОБА_1 був прийнятий на навчання на період з 01.10.2025 по 30.09.2028 до Краківського економічного університету на денну форму навчання першого ступеню за напрямком «Фінанси та бухгалтерський облік». З довідки Краківського економічного університету вбачається, що вартість навчання позивача складає 6200 злотих на семестр. Відомостей про матеріальне становище, наявність будь-яких доходів, наявність зареєстрованого майна, незадовільний стан здоров`я позивача ОСОБА_1 матеріали справи не містять. Отже позивач не досяг віку 23 років та продовжує навчання, строк закінчення навчання – 30.09.2028, набуття позивачем 23–річного віку відбудеться 11.11.2027, тобто раніше запланованого строку закінчення навчаня. 
Суд вважає надані позивачем докази на іноземній мові з нотаріально посвідченим перекладом на державну мову належними та допустимими доказами у справі, зважаючи на наступне. 
Відповідно до ст.. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Також згідно з ч.1 ст.3 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Однак дотримання згаданої в попередній частині (цієї статті) формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації.
Статтею 15 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах (Договір ратифіковано Постановою ВР N 3941-XII ( 3941-12 ) від 04.02.94 ) встановлено, що документи, які підготував або засвідчив відповідний орган однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи, мають силу документа на території іншої Договірної Сторони без потреби будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом. Документи, які на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж на території іншої Договірної Сторони.
Представником позивача надавалися суду для огляду оригінали документів, клопотань про витребування доказів сторони не заявляли.
Позивачем на підтвердження витрат, пов`язаних з навчанням, окрім доказів оплатності навчання, надано копію договору оренди житлового приміщення від 10.01.2025, укладеного між орендодавцем та ним, ОСОБА_1 , як орендарем, з якого вбачається, що позивач орендує житлове приміщення, строк дії оренди - з 01.01.2025 до 01.07.2028 зі сплатою 2100 злотих на місяць. Доказів необхідності оплати витрат на проїзд до навчального закладу позивачем до позову не долучено. Також позивачем не доведено документально саме такого розміру витрат на проїзд (2622 грн 20 коп), придбання необхідних книжок для навчання (2633 грн 20 коп.) та на їжу (26222 грн). Разом з цим є очевидним, що позивач у зв`язку із навчанням має певні потреби, у тому числі у харчуванні, одязі, канцелярському приладді тощо. Стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту.
Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина на період його навчання суд бере до уваги те, що відповідач офіційно працевлаштований, що не заперечувалося його представником у судовому засіданні, не має інших утриманців, є працездатним та має задовільний стан здоров`я, має у користуванні житло. Вказані обставини визнавалися представником відповідача у судовому засіданні та в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. На підставі викладеного суд вважає, що відповідачем не спростовано спроможності надавати матеріальну допомогу синові у зв`язку з навчанням. 
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у зв`язку з навчанням у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу щомісячно і до досягнення сином 23-річного віку чи припинення навчання. 
Відповідно до ч.1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (ч.2 цієї статті). 
Як вказав Верховний Суд у постанові від 18.05.2020 в справі № 215/5867/17, аналіз наведеної норми закону (ч.2 ст. 191 СК України) дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Позивачем ОСОБА_1 не надано суду ні доказів вжиття заходів щодо одержання аліментів з батька за період з 01.10.2025 по день подачі позову до суду, ні доказів ухилення відповідача від надання утримання протягом цього періоду. Згідно з датою реєстрації, позов поданий до суду 04.11.2025, тому з цієї дати і підлягають стягненню аліменти з відповідача на утримання позивача у зв`язку з його навчанням. 
Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача на користь держави згідно ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до п.1. ч.1. ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню. 
Роз`яснити сторонам, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, припиняється у разі припинення навчання.
Керуючись ст.ст. 76, 81, 89, 258, 259, 263, 265, 268, 430 ЦПК України, ст.ст.191, 199, 200 Сімейного Кодексу України, суд,

у х в а л и в :

Задовольнити частково позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), третя особа ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення аліментів на період навчання повнолітньої дитини.
Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти у зв`язку з його навчанням у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 04.11.2025 і до 11.11.2027, тобто до досягнення ОСОБА_1 23-річного віку.
У задоволенні інших вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1211 грн. 20 коп. судового збору.
Рішення про стягнення аліментів в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: С.О.Фадєєва

Повне рішення складено 19.05.2026