ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7064/26 Справа № 175/8911/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж.М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Свистунової О.В.,
суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
за участю секретаря – Паромової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2026 року про відмову у призначенні експертизи
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Синельниківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дітей, –     

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Синельниківської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання дітей.

23 березня 2026 року до суду першої інстанції надійшло клопотання представника позивача за зустрічним позовом про призначення судово-психологічної експертизи щодо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В обґрунтування клопотання зазначав, що у травні 2024 року ОСОБА_6 висловив бажання тимчасово перебувати з батьком після його звільнення зі служби у Збройних Силах України. Після цього дитина не повернулася до місця проживання матері, де залишилися його брат і сестра, та фактично припинила підтримувати з матір`ю належний емоційний контакт. З цього часу у поведінці дитини спостерігається страх, емоційне відчуження та уникнення спілкування з сім`єю, зниження довіри до матері, що викликає у ОСОБА_1 обґрунтоване занепокоєння за психологічний стан дитини та збереження їхнього емоційного зв`язку. ОСОБА_1 також зазначає, що рідні брат та сестра ОСОБА_7 сумують за ним та прагнуть відновлення спільного проживання. З огляду на викладене, доцільним є проведення судово-психологічної експертизи щодо всіх дітей у сім`ї, оскільки вони виховуються в однакових умовах тривалого міжбатьківського конфлікту, що може впливати на їхній психоемоційний стан та формування ставлення до кожного з батьків. Комплексне дослідження дозволить встановити як індивідуальні особливості кожної дитини, так і взаємозв`язок між ними, рівень їх емоційної прив`язаності, що забезпечить повне, всебічне та об`єктивне визначення їх найкращих інтересів.
Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача за зустрічним позовом про призначення судової експертизи по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Синельниківської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання дітей.

У поданій апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2026 року у справі № 175/8911/23. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про призначення судової психологічної експертизи, призначити судову психологічну експертизу щодо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Учасники справи не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отримання документів в Електронному суді.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду є спір між батьками щодо визначення місця проживання їхніх дітей.
При цьому ОСОБА_2 просить визначити місце проживання сина ОСОБА_7 разом із ним, тоді як ОСОБА_1 наполягає на визначенні місця проживання разом із нею всіх трьох дітей: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Посилаючись на наявність спору між батьками та відсутність між ними згоди щодо місця проживання дітей, а також заперечуючи проти проживання ОСОБА_7 разом із батьком, ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про призначення судово-психологічної експертизи для встановлення психоемоційного стану дітей та з`ясування їхньої думки стосовно місця проживання.
Так, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 просила на вирішення експертам поставити наступні запитання:
1. Чи спроможний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища самостійно та незалежно висловлювати власну думку щодо проживання з одним із батьків, чи така думка формується під впливом інших осіб?
2. Чи спроможний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища самостійно та незалежно висловлювати власну думку щодо проживання з одним із батьків, чи така думка формується під впливом інших осіб?
3. Чи спроможна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища самостійно та незалежно висловлювати власну думку щодо проживання з одним із батьків, чи така думка формується під впливом інших осіб?
4. Який психоемоційний стан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 на даний час? Які індивідуально-психологічні особливості мають ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 ?
5. Яке ставлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до матері та батька? До кого з батьків більш прихильний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ? Якими психологічними факторами це викликано?
6. Чи має місце формування негативного ставлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до своєї матері під впливом батька?
7. Яке ставлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до матері та батька? До кого з батьків більш прихильний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ? Якими психологічними факторами це викликано?
8. Яке ставлення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до матері та батька? До кого з батьків більш прихильна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ? Якими психологічними факторами це викликано?
9. Чи є у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 стурбованість відносно вибору проживання з одним із батьків?
10. Яким чином сімейна ситуація, індивідуально-психологічні особливості батьків, особливості їх виховної поведінки впливають на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 ?
11. Як зараз впливає тривале обмеження спілкування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, братом та сестрою на його психоемоційний стан та розвиток?
12. Чи може тривале обмеження спілкування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з братом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сестрою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , негативно впливати на його психоемоційний стан та розвиток при продовженні цього обмеження?
13. Як зараз впливає тривале обмеження спілкування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з братом та сестрою на психоемоційний стан та розвиток ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 ?
14. Чи може тривале обмеження спілкування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з братом та сестрою негативно впливати на психоемоційний стан та розвиток ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , при продовженні цього обмеження?
15. Яким чином можуть вплинути умови виховання кожного з батьків на психологічний стан та розвиток ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ?
16. Якими є психологічні рекомендації для забезпечення найліпших інтересів дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з психологічної точки зору?
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що питання під № 2, 3, 7, 8, не стосуються предмету спору, оскільки позивач за первісним позовом не заперечує щодо проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з матір`ю, а тому спір щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відсутній.
Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі – Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону)
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини (далі – ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування; захист і безпека дитини; вразливе положення; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19).
Також підлягають врахуванню: спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; стосунки між дитиною і батьками в минулому; бажання батьків бути опікунами; збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; бажання дитини.
Частиною першою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.
Верховний Суд зазначає, що належна увага повинна приділятись поглядам та думці дитини у відповідності з її віком і зрілістю. Право бути почутою є правом дитини, а не обов`язком. Водночас думка дитини не завжди може відповідати її найкращим інтересам.
У справі «Ген та інші проти України» (рішення ЄСПЛ від 10 червня 2021 року, заяви № 41596/19, 42767/19, пункт 66) суд зазначив, що право дитини висловлювати власні погляди не потрібно тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю.
Верховний Суд зауважує, що суд може оцінювати думку дитини з урахування їх віку не лише безпосередньо в судовому засіданні, але і через оцінку висновку органу опіки і піклування, службові особи якого проводили опитування дитини; за наслідками професійного посередництва, зокрема шляхом її опитування у присутності експерта психолога, який має відповідну кваліфікацію та може проводити бесіди з дитиною і правильно передати та інтерпретувати її слова, з фіксацією його результатів для суду у вигляді висновків експерта.
Отже, з огляду на право дитини бути вислуханою способами забезпечення реалізації такого права у справах, зокрема щодо визначення місця проживання дитини, можуть бути: заслуховування думки безпосередньо від дитини в залі судового засідання; отримання інформації щодо думки дитини з висновку органу опіки і піклування, експерта та / або спеціаліста.
У пункті 112 Керівних принципів Комітету міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей, прийнятих Комітетом міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, зазначено, що діти мають право висловлювати свої погляди і думки з будь-якого питання або справи, які стосуються або впливають на них. Вони повинні бути в змозі зробити це незалежно від їхнього віку, в безпечному середовищі, з повагою до їх особистості. Вони повинні відчувати себе вільно, коли вони говорять з суддею або іншим посадовим особам. Це може потребувати, щоб судді уникали деяких формальностей, наприклад, носіння перуки і мантії або заслуховування дитини в самому залі суду; як приклад, може бути корисно заслухати дитину в кабінеті судді.
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»).
Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції.
Згідно ч.2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17).
Тобто, суд не зобов`язаний призначити судову психологічну експертизу у справах про визначення місця проживання дитини. Встановлення обставин справи, зазначених в клопотанні, можливе також іншими засобами доказування, зокрема висновком органів опіки та піклування, спеціалістів, відео-, аудіоматеріалах, показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеної у постанові від 16 лютого 2024 року у справі №465/6496/19 та постанові від 19 червня 2024 року у справі № 372/3402/22.
Суд також зазначає, що пунктом 2,3 постанови Пленуму ВСУ №8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» звернули увагу судів на необхідність суворого додержання вимог закону при призначенні судових експертиз та використанні їх висновків. Вказано на неприпустимість призначення експертизи у випадках, коли з`ясування певних обставин не потребує спеціальних знань, а також порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено законом до компетенції суду. При дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо незаконності відмови суду першої інстанції у призначенні судово-психологічної експертизи.
Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, а сторонами не надано відповідних висновків експертів або надані висновки викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є визначення місця проживання малолітніх дітей. 
Заявляючи клопотання про призначення судово-психологічної експертизи, заявник просив встановити психоемоційний стан дітей та з`ясувати їх ставлення до кожного з батьків, а також думку щодо можливого місця проживання.
Разом із тим колегія суддів враховує, що визначення місця проживання дитини здійснюється судом на підставі оцінки усіх доказів у їх сукупності та з урахуванням найкращих інтересів дитини. 
При цьому вирішення питання про те, з ким із батьків проживання дитини найбільше відповідатиме її інтересам, належить до виключної компетенції суду та не може бути покладене на експерта.
Крім того, з`ясування думки дитини щодо спору між батьками саме по собі не свідчить про необхідність проведення судово-психологічної експертизи, оскільки така думка може бути встановлена й іншими передбаченими законом процесуальними способами з урахуванням віку та рівня розвитку дитини.
Саме лише посилання сторони на доцільність встановлення психоемоційного стану дітей не є безумовною підставою для призначення експертизи. 
Призначення експертизи є процесуальним засобом доказування, який застосовується лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення обставин, що входять до предмета доказування.
Суд наголошує, що призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду. При цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи (аналогічні висновки Верховного Суду містяться у постановах від 16.12.2020 у справі N 916/2740/19, від 06.09.2022 у справі N 924/898/21, від 02.11.2022 у справі N 915/442/21).
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи заявлене клопотання, діяв у межах наданих йому процесуальних повноважень, належним чином оцінив необхідність проведення експертизи та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених статтею 103 ЦПК України підстав для її призначення.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди заявника з такою процесуальною оцінкою суду та не містять переконливих підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, у зв`язку з чим підстав для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів не вбачає.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2026 року про відмову у призначенні експертизи – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 24 червня 2026 року.
Повний текст судового рішення складено 25 червня 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко