Справа № 147/2464/25 
Провадження № 1-кп/147/158/26

ВИРОК
іменем України

29 квітня 2026 року      с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
із секретарем ОСОБА_2 ,
за участю: 
прокурора ОСОБА_3 , 
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025020120000124 від 10.08.2025, про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Капустяни Тростянецького району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, зі слів розлученого, маючого на утриманні двоє неповнолітніх дітей, непрацюючого, раніше несудимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
09 серпня 2025 року близько 22:10 год в с-щі Тростянець Гайсинського району Вінницької області на вул. Соборна військовослужбовець ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи у стані алкогольного сп`яніння мопедом марки «Yamaha Jog» без номерного знаку, не виконав вимогу працівників патрульної поліції зупинитись та після переслідування працівниками поліції був зупинений на вулиці Щаслива в с-щі Тростянець. Під час складання адміністративних матеріалів за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у ОСОБА_4 виник злочинний намір, спрямований на пропозицію неправомірної вигоди співробітникам сектору реагування патрульної поліції Гайсинського РУП ГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за уникнення притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Цього ж дня, тобто 09.08.2025, ОСОБА_4 , знаходячись в с-щі Тростянець Гайсинського району Вінницької області на вулиці Щаслива, реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, в порушення вимог законодавства, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи, що працівники поліції є службовими особами, які згідно зі ст. 222 КУпАП уповноважені на розгляд справи за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 126, ч. 5 ст. 121 КУпАП, та накладення стягнення шляхом винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, розуміючи незаконність своїх дій та достовірно знаючи про кримінальну відповідальність за пропозицію та надання неправомірної вигоди службовій особі висловлював інспектору сектору реагування патрульної поліції ВП №2 Гайсинського РУП ГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_6 пропозицію неправомірної вигоди за не складення відносно нього адміністративних матеріалів та не притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водночас інспектор сектору реагування патрульної поліції ВП №2 Гайсинського РУП ГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_6 , відмовившись від пропозиції неправомірної вигоди, двічі попередила ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 369 КК України, за пропозицію неправомірної вигоди службовій особі, на що останній, усвідомлюючи протиправність своїх дій, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за пропозицію неправомірної вигоди службовій особі, продовжив реалізацію свого злочинного наміру та в черговий раз запропонував неправомірну вигоду вказаним працівникам поліції в розмірі 6000 гривень, за не притягнення його до адміністративної відповідальності.
Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковано ч.1 ст.369 КК України, тобто пропозиція службовій особі надати їй неправомірну вигоду за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.
Позиції сторін кримінального провадження.
Позиція сторони обвинувачення.
Позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що складений 19 грудня 2025 року слідчим СВ ВП №2 Гайсинського РУП ГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_7 та затверджений начальником Гайсинського відділу Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 .
За змістом обвинувального акта, який підтримав прокурор, орган досудового розслідування вважав установленим те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 369 КК України.
Під час виступу у судових дебатах прокурор ОСОБА_3 , зокрема зазначив, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України підтверджується «поза розумним сумнівом» у повному обсязі, письмовими доказами. Зазначає, що обставинами, які пом`якшують відповідальність є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставиною, що обтяжує відповідальність є вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Враховуючи викладене, просить визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Також просить стягнути з обвинуваченого витрати на залучення експерта. Речовий доказ, а саме DVD-R диск для лазерних систем зчитування, з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, залишити у матеріалах кримінального провадження.
Позиція сторони захисту щодо пред`явленого обвинувачення.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не оскаржував правову кваліфікацію кримінального правопорушення, не заперечував проти розгляду справи за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину при зазначених вище обставинах визнав повністю, надав покази згідно з якими, він влітку точної дати не пам`ятає, увечері, повертався з роботи заїхав на вокзал, випив пива, потім поїхав на мопеді. Поліцейські, які бачили, що він на вокзалі пив пиво, поїхали за ним. Після чого поліцейські поїхали за ним, на їхню вимогу він зупинився і працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення за фактом керування транспортним засобом в стані сп`яніння за ст. 130 КУпАП. Він сказав їм про гроші, можливо запропонував працівникам поліції «хабар» просив щоб якось розійтися без складення адміністративного матеріалу, хоча фактично у нього не було грошей. Щиро розкаюється у вчиненому, засуджував свою поведінку, стверджував, що подібного більше не повториться. 
В судових дебатах обвинувачений не виявив бажання висловитися. 
В останньому слові обвинувачений зазначив що кається у вчиненному, був неправий, більше такого не повториться.
Нормативне обґрунтування. Висновки суду.
Обвинувачений повністю визнав свою провину та погодився з кваліфікацією вчиненого ним злочину, а прокурор не висловлював жодних заперечень щодо встановлених обставин.
Учасники судового провадження просили не досліджувати докази щодо обставин вчинення кримінального провадження, оскільки вони ніким не оспорюються.
Судом встановлено, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій - відсутні.
Враховуючи наведене, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнає не доцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, за виключенням показань обвинуваченого ОСОБА_4 та документів, що характеризують його особу.
Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 та «Боротюк проти України» від 16.12.2010, де зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).
Обвинувачений не вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності чи у стані неосудності.
Обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, чи є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності відсутні.
Таким чином, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у пропозиції службовій особі надати неправомірну вигоду, а також наданні службовій особі неправомірної вигоди за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища і його дії кваліфікуються за частиною 1 статті 369 КК України.
Підстав відповідно до частини третьої статті 337 КПК України для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.
Мотиви призначення покарання обвинуваченому.
Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.
Статтею50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, відповідно до ст. 65 КК України суд при призначенні покарання враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу винного ОСОБА_4 , який раніше несудимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується посередньо, на обліку сектору центру зайнятості, як особа, що шукає роботу не перебуває, також не перебуває на обліку у органу пробації, має постійне місце проживання.
Крім цього, суд бере до уваги ту обставину, що внаслідок винних дій ОСОБА_4 не настало тяжких наслідків.
Обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд у відповідності до ст.66 КК України визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
На підставі викладеного суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, на переконання суду, захід примусу визначений судом, є адекватним характеру вчинених дій та даним про особу винного, та зможе забезпечити виконання завдань кримінального судочинства, слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, та буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими суд керувався.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 374 КПК України, суд під час ухвалення вироку, серед іншого, ухвалює рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Оскільки запобіжний захід обвинуваченому на момент ухвалення вироку не обраний, то суд не вбачає підстав для його застосування до набрання вироком законної сили.
Відповідно до вимог пункту 13 частини першої статті 368 та частини четвертої статті 374 КПК України, під час ухвалення вироку суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат. На підставі частини 2 статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Відповідно до обвинувального акта, процесуальні витрати на залучення експертів Вінницького НДЕКЦ МВС України для проведення судової лінгвістичної сементико-текстуальної експертизи №СЕ-19/102-25/18228-ЛД від 05.09.2025 становлять 7131,20 гривень, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Судом вирішується питання про речові докази у справі відповідно до вимог ст. 100 КПК України, яка відповідно передбачає, що питання про долю речових доказів і документів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження в тому випадку, якщо такі речові докази або документи були надані суду.
Речові докази у справі, а саме DVD-R диск для лазерних систем зчитування, з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, варто залишити у матеріалах кримінального провадження.
Цивільний позов не подавався.
Викривач та розмір пропонованої йому винагороди у кримінальному провадженні відсутні.
Підстав для застосування заходів кримінально-правового характеру, відповідно до вимог ст. 96-3 КК України, не встановлено.
З цих підстав, керуючись статтями 349, 368, 370-371, 373-374, 376, 392-395, 532 Кримінального процесуального кодексу України, ч.1 ст.369 Кримінального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 1100 (однієї тисячі ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 18700 (вісімнадцять тисяч сімсот) гривень 00 копійок.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого до набрання вироком законної сили не обирати.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на проведення судової експертизи в сумі 7131 (сім тисяч сто тридцять одну) гривню 20 копійок.
Речові докази: DVD-R диск для лазерних систем зчитування із відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який зберігається у матеріалах кримінального провадження, — залишити у матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1