Справа № 490/11058/23
н\п 2/490/104/2026

Центральний районний суд м. Миколаєва

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 року м. Миколаїв
Центральний районний суд міста Миколаєва
у складі головуючого судді Шолох Л.М.,
при секретарі судових засідань Шведюк Д.О., 
розглянувши у порядку загального позовного провадження в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - 
В С Т А Н О В И В:
08.11.2023 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення з них в солідарному порядку заборгованість у сумі 377 241 грн 89 коп., з яких: 3% річних - 78 067 грн 99 коп.; інфляційні витрати у сумі - 299 173 грн 90 коп., а також судові витрати у сумі 5 658 грн 63 коп. з кожного.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.11.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду подано заяву, у якій відповідачі просять суд застосувати наслідки пропуску строків позовної давністі та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Окрім цього у заяві зазначено, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва №490/1524/13-ц від 25.03.2013 року визнано припиненим поруку ОСОБА_2 за договором поруки №640/793-П793, укладеним 24.09.2008 року між нею та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», за участю ОСОБА_1 , на забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту № 640/793 –К793 від 24 вересня 2008 року.
Представником позивача до суду подано додаткові пояснення, в яких представник зазначає, що відповідачами невірно трактовано норми закону щодо застосування строків позовної давності на підставі чого позов вважає обґрунтованим та просив його задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.10.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.
У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву, у якій просив провести розгляд справи за його відсутності.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке.
24.09.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 640/793-К793, на виконання якого банк надав кошти у сумі 59 500,00 доларів США зі сплатою 14,50 процентів річних (п. 1.1.1.).
Умовами цього договору, а саме п. 1.3.1. визначено, що в день укладення цього договору з позичальником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – «майновий поручитель» укладається іпотечний договір за умовами якого позичальник та майновий поручитель передають кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 361 060 грн 00 коп., що еквівалентно сумі 74 437,69 доларів США. В день укладення цього договору з поручителем – ОСОБА_2 договір поруки за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником своїх обов`язків за цим договором у повному обсязі і відповідає перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник. Що також зазначено у договорі поруки №640/793-П793 від 24.09.2008 року.
Умовами цього договору, пунктами 3.3.7, 3.3.16, також передбачено, що позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п. 1.1.1, 2.4, 2.10 цього договору та комісії в розмірах та порядку, передбачених цим договором.
Пунктами 2.4 та 2.10 встановлено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму фактичної заборгованості за кредитом, у валюті кредиту за методом факт/360, де факт – фактична кількість днів у період за який здійснюється нарахування процентів, 360 – умова кількість днів у році. при розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. У разі пролонгації кредиту (траншу кредиту) з дня, наступного за днем пролонгації, нарахування процентів за користування кредитом (транш кредиту) здійснюється в розмірі процентної ставки встановленої у п.п.1.1.1 цього договору, збільшеної на 1 процентів річних, якщо інше не буде встановлено відповідною угодою (договором про внесення змін) до цього договору. 
24.09.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки, в якому Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» - кредитор, ОСОБА_1 – позичальник, ОСОБА_2 – поручитель. 
Поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у від розмірі, в строки та порядку, передбачених договором кредиту №640/793-К793 від 24.09.2008 року. Поручитель ознайомлений з умовами договору кредиту, жодних заперечень. А також непорозумінь його положень не має (пункти 1.1., 1.2 договору поруки).
11.11.2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 2 про внесення змін до договору кредиту №640/793-К793 від 24.09.2008 року, в якій зазначено, що залишок заборгованості за кредитом станом на 11.11.2010 року складає 39 658,98 доларів США. Залишок заборгованості за нарахованими процентами 3 557,12 доларів США. А також встановлено нову процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 15,43% річних.
У зв`язку із невиконанням відповідачем умов цього договору, ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми боргу.
11.04.2014 року Постійно діючим Третейським судом про Асоціації українських банків у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, прийнято рішення, яким стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в розмірі 530 702 грн 78 коп. та суму витрат, пов`язаних з розглядом справи в третейському суді в розмірі 5 707 грн 12 коп.
20.08.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою задоволено заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого документу на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду про Асоціації українських банків від 11.04.2014 року по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в розмірі 530 702 грн 78 коп. та суму витрат, пов`язаних з розглядом справи в третейському суді в розмірі 5 707 грн 12 коп.
24.10. 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду про Асоціації українських банків від 11.04.2014 року по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в розмірі 530 702 грн 78 коп. та суму витрат, пов`язаних з розглядом справи в третейському суді в розмірі 5 707 грн 12 коп.
09 березня 2010 року Загальними Зборами Акціонерів ухвалено рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 10 червня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (скорочено - АТ «Укрсоцбанк»).
12 серпня 2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статусу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції.
30 листопада 2022 року внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».
Зі змісту статуту АТ «Сенс Банк» вбачається, що він є правонаступником Акціонерного товариства «Альфа Банк».
Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів за цим виконавчим документом 15.12.2014 року відкрито виконавче провадження, боржником в якому є ОСОБА_1 .
Та 08.06.2016 року відкрито виконавче провадження, боржником в якому є ОСОБА_2 . Станом на день подання позову зобов`язання є невиконаними. Дані обставини і стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.
Вирішуючи обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідачів суми заборгованості за інфляційними витратами суд дійшов такого висновку.
Згідно ст. 1 Закону «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №564/2199/15.
Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 03 березня 2021 року у справі №130/2604/18.
Велика Палата ВС, розглянувши справу № 373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.
Разом з тим, зобов`язання відповідачів щодо повернення кредиту та сплати процентів за договором кредиту виражене в доларах США, а не в гривнях, отже кредитор не позбавлений права отримати від позичальника (відповідачів по справі) грошову суму в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Таким чином, наведене вище виключає можливість стягнення з відповідачів заборгованості, нарахованої позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України (інфляційні збитки).
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суми 3% річних то суд зазначає таке.
Відповідно до розрахунку вимог банку заборгованості 3 % річних ст. 625 ЦК на суму заборгованості згідно рішення суду за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, виходячи із суми заборгованості в 530 702 грн 78 коп. (ухваленого розміру заборгованості Постійного діючого Третейського суду про Асоціації українських банків від 11.04.2014 року) сума розрахованих 3% річних становить 78 067 грн 99 коп.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 2 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином в статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Згідно з ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Постійного діючого Третейського суду про Асоціації українських банків від 11.04.2014 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсобанк» заборгованість у розмірі 530 702 грн 78 коп. 
У подальшому 24.10.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду про Асоціації українських банків від 11.04.2014 року, за яким позивач АТ «Сенс Банк», як правонаступник Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» є стягувачем у рамках виконавчого провадження.
Згідно наданого АТ «Сенс банк» розрахунку заборгованості 3% річних становить 78 067 грн 99 коп. Разом із тим загальний розмір заборгованості, який стягнутий з відповідача рішенням третейського суду становить 530 702, 78 грн, тобто не погашений у повному обсязі і на даний час становить 530 702,78 грн. грн.
Вказана обставина не заперечується і відповідачем у відзиві (заяві про застосування строків позовної давності).  У відзиві ОСОБА_1 взагалі не зазначає про погашення або часткове погашення заборгованості за рішенням третейського суду. 
Відповідно до правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 127/13406/18, слідує, що грошове зобов`язання, що виникає з рішення суду, є зобов`язанням, на яке поширюється дія статті 625 ЦК України.
Таким чином невиконане судове рішення про стягнення грошових коштів є підставою для застосування положень статті 625 ЦК України, яка передбачає відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання.
За такого підлягає стягненню 3% річних у розмірі 78 067 грн 99 коп.
З матеріалів справи слідує, що відповідач ОСОБА_1 просив суд застосувати позовну давність.
Так у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц зроблено висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Таким чином до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю в три роки.
Позивач АТ «Сенс банк» звернувся до суду із даним позовом 08.11.2023 року про стягнення сум за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.032020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин.
Строк карантину неодноразово продовжувався, в останнє - Постановою від 25.04.2023 р. № 383, Кабінет Міністрів України режим надзвичайної ситуації та карантин на всій території України до 30.06.2023 року.
Законом України від 30.03.2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID- 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції станом на час подання позову до суду перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки було продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19).
Крім цього, пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень «ЦК України зазначено, що на період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (зміни від 15.03.2022 року)
Оскільки позов подається в межах трьох річного строку, який передував поданню позову (позов подано 08.11.2023 року), то розрахунок боргу мав би бути за період з листопада 2020 року по листопад 2023 року. Однак, 15.03.2020 року Верховна Рада України прийняла Закон № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким було доповнено Цивільний кодекс України (далі ЦК України) окремим пунктом щодо строків давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України був доповнений пунктом 19, який передбачає, що на період дії воєнного і надзвичайного стану продовжуються строки, установлені, зокрема: статтями 257- 259 ЦК України (загальний і спеціальні строки позовної давності). 
За такого слід вважати, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом, тому підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про застосування позовної давності та відмови у задоволенні позову з цих підстав не вбачається.
Отже оскільки 12.03.2020 року продовжено строки позовної давності, відлік таких з врахуванням подання позову обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, тобто з 12.03.2017 року по 12.03.2020 року, а далі такий строк подовжено до 30.06.2023 року, тож нарахування здійснено в межах строку позовної давності. Також строки позовної давності продовжено п. 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК, тобто строки позовної давності зупинено на дату подання позову до суду, а саме 08.11.2023 року.
За такого слід дійти висновку, що оскільки 15.03.2020 року перехідними положеннями ЦК зупинено на період карантину строки позовної давності, правомірно та законно має бути застосовано пункти 12 та 19 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID - 19) та введення воєнного стану.
Крім вище викладеного з матеріалів справи слідує, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва №490/1524/13-ц від 25.03.2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання припиненими поруки та іпотеки - визнано припиненим поруку ОСОБА_2 за договором поруки №640/793-П793, укладеним 24.09.2008 року між нею та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», за участю ОСОБА_1 , на забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту № 640/793–К793 від 24 вересня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 і акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк». Це рішення ніким не оскаржувалося та набрало законної сили.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Результат аналізу статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
За такого ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у цій справі і тому у задоволені позову в частині пред`явлення їх до відповідача ОСОБА_2 слід відмовити.
Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості слід задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» 3% річних за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 640/793-К793 у розмірі 78 067 грн 99 коп.
За змістом ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із частковим задоволенням позову з ОСОБА_1 слід стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 170 грн 77 коп. (пропорційно задоволенню позовних вимог 20,69%).
Керуючись ст. ст. 12, 13, 79, 81, 141, 259-265, 273 ЦПК України, суд –
У Х В А Л И В:
Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» суму заборгованостіза договором про надання відновлювальної кредитної лінії №640/793-К793 від 24.09.2008 року у розмірі 78 067 грн 99 коп., яка складається з 3% річних за період з 12.03.2017 року по 01.02.2022 року.
У задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_2 та в частині інших позовних вимог - відмовити.
Стягнути ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір у розмірі  1 170 грн 77 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Миколаївського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. 

Інформація про сторони:

Позивач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», код ЄДРПОУ 23494714, адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя           Л.М. Шолох