ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 598/413/26 пров. № А/857/25769/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М., 
суддів Іщук Л.П., Пліша М.А.,
за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 20 квітня 2026 року, прийняте суддею Левків А.І. в м. Збараж, повний текст складено 20 квітня 2026 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в :

10.03.2026, ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі - ГУ НП, відповідач) про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 6663057 та серії ЕНА № 6663071 від 14 лютого 2026.
Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 20 квітня 2026 в задоволенні позову відмовлено.
Суд виходив з того, що з долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, як ОСОБА_1 керуючи автомобілем «TESLA MODEL 3» д.н.з. НОМЕР_1 , заїжджаючи на подвір`я біля свого будинку не увімкнув лівий покажчик повороту, а в подальшому не пред`явив працівникам поліції на їх законну вимогу для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також полюса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Не погодившись із наведеним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу з якої із-за порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповного з`ясування обставин справи таке просить скасувати, а позов задовольнити.
Обґрунтування полягають в тому, що працівники поліції об`єктивно не мали можливості спостерігати факт увімкнення або неувімкнення покажчика повороту. З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб позивача з`являється в полі зору поліцейських лише в момент виїзду з-за рогу будівлі, яка повністю обмежувала огляд до цього моменту. Крім того, працівники поліції перебували з лівої сторони від транспортного засобу, тоді як маневр здійснювався праворуч, що передбачає використання саме правого покажчика повороту.
Фактично це означає, що працівники поліції спочатку увімкнули проблискові маячки, розпочали переслідування транспортного засобу та висунули вимогу про його зупинку, не маючи на те законних підстав, а вже після цього почали шукати формальне обґрунтування своїх дій, у тому числі шляхом конструювання версії про нібито вчинене порушення правил дорожнього руху.
Суд першої інстанції поклав в основу свого рішення відеозапис, який не був належним чином ідентифікований у самій постанові як доказ, що використовувався при притягненні особи до адміністративної відповідальності. Таким чином, відеозапис із реєстратора службового автомобіля, який не зазначений у постанові, не може бути використаний як доказ вини позивача. Водночас відеозапис із нагрудної камери, який формально зазначений у постанові, не містить об`єктивної та повної фіксації моменту вчинення правопорушення та не підтверджує обставини, викладені у постанові.
Якщо притягнення особи до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП є незаконним і необґрунтованим, то автоматично відсутні і правові підстави для притягнення цієї ж особи до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП. Інше тлумачення призводило б до можливості свавільної зупинки транспортних засобів без жодної правової підстави з подальшим притягненням особи до відповідальності за непред`явлення документів, що прямо суперечить принципам законності та правової визначеності.
Попередній розрахунок судових витрат понесених позивачем складає 1597,50 грн судового збору та 20 000 (двадцять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Відзиву стороною відповідача не подано, лише заявлено клопотання про долучення відео події за участю позивача, однак подібне не позбавляє можливості суд розглянути справу по суті та задовільнити клопотання.
В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Судом з матеріалів справи встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6663057 від 14 лютого 2026, ОСОБА_1 притягнуто за ч.2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн. за те, що він 13 лютого 2026 приблизно о 23 год. 51 хв. в м.Збараж по вул.Володимира Великого, керуючи автомобілем марки «TESLA MODEL 3» д.н.з. НОМЕР_1 не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив вимоги п.9.2 «б» ПДР України (а.с.11).
Також, згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6663071 від 14 лютого 2026, ОСОБА_1 притягнуто за ч.1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що він 13 лютого 2026 приблизно о 00 год. 11 хв. в м.Збараж по вул.Володимира Великого, керуючи автомобілем марки «TESLA MODEL 3» д.н.з. НОМЕР_1 не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.2.4 «а» ПДР України (а.с.12).
Із вказаними постановами не погодився позивач та оскаржив такі до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, прийнятому судовому рішенню та поданій апеляційній скарзі суд приходить до таких висновків.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 №1306 (далі як і раніше - ПДР).
Пунктом 2.4 «а» ПДР України передбачено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:
а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Згідно п. 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:
а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон);
ґ) чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат «Зелена картка» (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка».
Згідно п.9.2 «б» ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.
Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
З досліджених оспорюваних постанов серії ЕНА № 6663057 та серії ЕНА № 6663071 від 14 лютого 2026 не вбачається з чого виходив відповідач їх приймаючи, позаяк в п. 7 останніх, мається покликання про долучення відео з нагрудної бодікамери поліцейського 857349, проте таке відео в матеріалах справи було відсутнє, а долучене клопотанням в ході апеляційного розгляду не озвучується. Із відео не можна підтвердити порушення які лягли в основу оспорених постанов відповідача.
Також, суд апеляційної інстанції не бере до уваги як належний доказ наявне відео із реєстратора службового автомобіля, позаяк таке як доказ не зазначено у постановах в п. 7 (а.с. 11,12).
Інша доказова база відсутня.
Колегія суддів констатує, що доводи позивача, стосовно необґрунтованості винесення постанов, а саме факту не здійснення правопорушень за які передбачена відповідальність за частиною другою статті 122 КУпАП, частиною першою статті 126 КУпАП, не спростовуються матеріалами справи.
Відповідно, враховуючи те, що обставини, вказані в постановах про адміністративні правопорушення (керуючи транспортним засобом не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, а також не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) не знайшли свого підтвердження, то колегія суду вбачає підстави для скасування постанов серії ЕНА № 6663057 та серії ЕНА № 6663071 від 14 лютого 2026 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною 2 ст. 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відтак приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Апеляційний суд зазначає, що оскаржувані постанови не відповідають вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративних правопорушень, які викладені у них, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку.
Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.
Така позиція суду ґрунтується також на правовому висновку, який зробив Конституційний Суд України у своєму Рішенні у справі №23-рп/2010 від 22.12.2010.
Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 № 14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз`яснено судам, що зміст постанови про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.
Крім того, колегія суддів зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.
Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
В контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.
З огляду на викладене, та як було вже зазначено вище по тексту, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини 2 статті 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували правомірність винесення ним оскаржуваних постанов про адміністративне правопорушення та не спростував тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушень, за які його притягнуто до адміністративної відповідальності.
Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 08.07.2020 у справі № 177/525/17.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Пронін проти України» (рішення від 18.07.2006).
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
З огляду на наведене, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення позовних вимог по суті, а в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити за недоведеністю.
Враховуючи результат розгляду апеляційної скарги та, виходячи із приписів ст.139 КАС України, апеляційний суд приходить до думки про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені витрати судового збору у розмірі 2926, 88 грн.
З приводу судових витрат на правничу допомогу, яку сторона позивача оцінює попередньо в розмірі 20000 грн. то в стягненні такої слід відмовити, позаяк з матеріалів справи не вбачається підтвердження понесення таких. 

Керуючись ст.ст. 272, 286, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 20 квітня 2026 року у справі №598/413/26 – скасувати та прийняти нове, яким позов задовільнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 6663057 від 14 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 6663071 від 14 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Врешті вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (ЄДРПОУ: 40108720) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 2926 (дві тисячі дев`ятсот двадцять шість) гривень 88 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	М.А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 03.07.26