Справа № 953/10620/25
н/п 2/953/571/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 червня 2026 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Зуба Г.А.
за участю секретаря – Кулікової Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

07.10.2025 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 , в якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 23 638,15 гривень, що складається з: ? Заборгованості за кредитом (в тому числі прострочена): 8 722,95 гривень; ? Заборгованості по сплаті відсотків (в тому числі прострочена): 14 915,20 гривень, судові витрати: ? зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 гривень, та витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 11 200,00 гривень.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 08.11.2021 між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Договір № TDB.2021.0171.31767 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, який складається з публічної частини договору, яким є Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank з додатками, розміщений у місці інформування Клієнта та на сайті АТ «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua та в мережі інтернет www.todobank.com., та індивідуальної частини, якою є вказана Заява-Договір. Сторони погодили і Відповідач своїм підписом підтвердив, що ця Заява - Договір, Договір з Додатками (в тому числі, Тарифи, тощо) у сукупності складають єдиний Договір, істотні умови якого можуть міститися як у цьому тексті так i в інших частинах Договору (пп. 1 п. 11 розділу «Запевнення та умови» Кредитного договору). Також Відповідач своїм підписом підтвердив, що з усіма умовами Договору (з урахуванням публічної частини Договору, яка розміщена на офіційному сайті Банку www.megabank.ua та/або в мережі інтернет www.todobank.com.ua, та/або у відділеннях Банку, Тарифів, тощо), ознайомлений і згодний (пп. 3 п. 11 розділу «Запевнення та умови» Кредитного договору). Крім того, у індивідуальній та публічній частинах Кредитного договору Сторони погодили всі істотні умови, що є необхідними для цього виду договорів. У тому числі, у п.4 розділу «Запевнення та умови» Кредитного договору, сторони узгодили конкретні умови, на яких відбувалось кредитне обслуговування Банком рахунку Клієнта, зокрема: розмір ліміту кредитної лінії; тип та розмір процентної ставки за користування Кредитом, зокрема на пільговий період (у разі його наявності); розмір обов`язкового мінімального платежу; строк сплати обов`язкового мінімального платежу; орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовану загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом.
У подальшому Банк свої зобов`язання перед Відповідачем за Кредитним договором виконав у повному обсязі, встановивши Доступний ліміт кредитної лінії у межах Максимального ліміту кредитної лінії на Поточний рахунок Клієнта у гривні і надавши йому можливість користуватись кредитними коштами у межах Доступного ліміту кредитної лінії, визначеного Кредитним договором. Клієнт здійснював користування грошовими коштами Доступного ліміту кредитної лінії, що відображено у виписках з його рахунку. Однак, свої зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитною лінією Відповідач не виконав. Згідно виписок по рахунку Позичальника станом на 03.09.2024 у Позичальника сформувалась заборгованість перед Банком у розмірі 23638, 15 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом (у тому числі прострочена) у сумі 8722, 95 грн., заборгованості по сплаті відсотків (в тому числі просточена) у сумі 14915, 20 грн. Після 03.09.2024 жодних додаткових нарахувань, в т.ч. комісій, процентів, штрафів не проводилось.
03.09.2024 відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» (Новий кредитор) був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги. 
Новий кредитор ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» набув право вимоги до Боржників за Основними договорами, серед яких і право вимоги до Відповідача – боржника за Кредитним договором № TDB.2021.0171.31767 від 08.11.2021.
Пунктом 2 Договору № GL1N426240 передбачено, що після набуття Новим кредитором Прав вимоги, Новий кредитор має право на власний розсуд відступати (продавати, здійснювати наступне відступлення) такі Права вимоги повністю або в частині третім особам в порядку, встановленому чинним законодавством України. Користуючись даним правом Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» (Первісний кредитор) 27.12.2024 уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (Новий кредитор) Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги.
Так, відповідно до умов Договору № 1/12 ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості Боржників за Основними Договорами. Відповідно до Додатку №1 «Друкований Реєстр Боржників» до вказаного договору про відступлення прав вимоги серед інших, до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшло і право вимоги до Відповідача – боржника за Кредитним договором № TDB.2021.0171.31767 від 08.11.2021.
Згідно з Розрахунком заборгованості Відповідача – боржника за Кредитним договором № TDB.2021.0171.31767 від 08.11.2021, сформованої АТ «МЕГАБАНК» станом на 03.09.2024 (дата укладання Договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги) заборгованість Боржника/Відповідача становить: заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена): 8722, 95 грн.; заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена): 14915, 20 грн.; загальна сума заборгованості: 23638, 15 грн. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС», а в подальшому – ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ», права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «МЕГАБАНК» станом на день відступлення права вимоги – 03.09.2024. У свою чергу, ні ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС», ні ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови Кредитного договору в односторонньому порядку не змінювало.
Викладене вище стало підставою звернення позивача до суду.
07.10.2025 до суду надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зуб Г.А.
21.10.2025 судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади міста Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано до суду 20.11.2025.
Ухвалою судді від 21.10.2025 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
22.10.2025 відповідачем ОСОБА_1 шляхом надсилання через систкму «Електронний суд» до суду надіславно відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на нступне. Заявлену позивачем суму у розмірі 37260,55 грн. не визнає, оскільки повної та належно підтвердженої інформації про наявність заборгованості проти нього та її розрахунок позивачем не надано. У період повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну відповідач перебував у м. Харкові, де на момент загострення бойових дій (кінець лютого — весна 2022 р.) відбувалися активні бомбардування та масові проблеми з доступом до банківських сервісів. Через це не мав технічної можливості користуватися мобільним банкінгом або відслідковувати реквізити рахунку, що ускладнювало/неможливило своєчасну комунікацію з банком. Через стресові обставини і вимушену відсутність доступу не пам`ятає обставин, які би підтверджували наявність чи розмір заявленої кредитної заборгованості. Більш того, згідно з офіційною випискою з Українського бюро кредитних історій за договором № TDB.2021.0171.31767.3237255 (МЕГАБАНК) поточна та прострочена заборгованість становить 0,00 грн, а кредит позначений як «закритий у зв`язку з ліквідацією фінансової установи». Це є вагомим доказом відсутності заборгованості станом на дату оновлення УБКІ. Позивач не надав суду достатніх та належних доказів того, що саме він має право вимоги за спірним зобов`язанням. На позивачі лежить обов`язок довести існування правовідносин (кредитного договору), правонаступництво (за наявності цесії) та нарахування заявлених сум. Також Відповідач просить суд не враховувати у вимогах позивача суму витрат на адвокатські послуги у заявленому розмірі без надання документальних підтверджень їх обґрунтованості.
30.10.2025 від представника позивача ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» шляхом направлення через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла відповідь на вдзив, в якій представник позивача зазначив наступне. Відповідач порушив приписи ЦПК України стосовно обов`язку направлення Позивачу (його представнику) копії Відзиву на позовну заяву, а також не виконав вимоги ухвали Київського районного суду м. Харкова від 21.10.2025 у справі № 953/10620/25. Докази, які могли б підтвердити факт направлення копії Відзиву на позовну заяву Позивачу (його представнику), в матеріалах справи № 953/10620/25 відсутні. Відзив на позовну заяву не було направлено ані до Електронного кабінету ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» чи його представника адвоката Журавльова Станіслава Георгійовича у підсистемі Електронний суд ЄСІТС, ані засобами поштового зв`язку на їхні адреси, зазначені у Позовній заяві. Адже до Відзиву на позовну заяву Відповідач не додав ані квитанцію про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Позивача (його представника), ані опис вкладення до цінного листа, поштову накладну, чек. У зв`язку з не направленням Позивачу (його представнику) копії Відзиву на позовну заяву, існував ризик, що Позивач не буде обізнаний про позицію Відповідача у справі і не зможе надати суду свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених Відповідачем у Відзиві заперечень, що є процесуальним правом Позивача (ст. 179 ЦПК України). Тобто, фактично, Відповідач своєю бездіяльністю перешкоджає реалізації Позивачем своїх процесуальних прав та порушує норми змагальності сторін.
Крім того, представник позивача вказує, що Відповідач вказує, що, начебто, «довідка з Бюро кредитних історій підтверджує, що кредит закритий, а первісний кредитор (банк) ліквідований». Зокрема, до Відзиву на позовну заяву було додано доказ «Довідка з Бюро кредитних історій», який фактично містить у собі частину Кредитного звіту з Українського Бюро Кредитних історій. Звертає увагу, що доказ «Витяг з Кредитного звіту» містить два аркуші без будь-яких реквізитів (відсутня дата, назва, номер документу, ПІБ особи, якій цей документ видано, назва організації, яка видала цей документ тощо). Тобто, Відповідач фактично приховав всю іншу інформацію і надав суду лише частину якогось документу, який він називає – «Довідка з Бюро кредитних історій». Зважаючи на те, що з 22.07.2022 була розпочата ліквідаційна процедура АТ «МЕГАБАНК», а за кредитними договорами, у тому числі за Кредитним договором № TDB.2021.0171.31767 від 08.11.2021, було відступлене право вимоги, АТ «МЕГАБАНК» перестав передавати інформацію по Кредитному договору до Бюро. А Позивач, як правонаступник АТ «МЕГАБАНК», не зобов`язане укладати Договір з Бюро та передавати йому інформацію по Кредитному договору № TDB.2021.0171.31767 від 08.11.2021, тому у Звіті не буде відображена повна інформація , що складає кредитну історію Відповідача. Доказ «Довідка з Бюро кредитних історій», не може вважатися належним доказом виконання Відповідачем зобов`язань за Кредитним договором, оскільки для достовірного підтвердження факту виконання або невиконання зобов`язань суду разом із Позовною заявою надані виписки по рахунку, що є первинними документами. Таким чином, виписки з рахунків клієнтів банку (в тому числі позивальників), відображають інформацію про списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта. Дані виписки можуть слугувати безпосередньо первинними документами, а також можуть бути регістрами аналітичного обліку, записи у яких здійснюються лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Таким чином, за будь-яких умов виписки по особовому рахунку позичальника, що містяться в матеріалах справи, можуть бути належним доказом щодо заборгованості Відповідача та підтверджувати операції по рахунку, зокрема надання Банком позивальнику коштів кредиту. 
Також, представник позивача зазначає, що 02.06.2022 Правлінням Національного Банку України прийнято рішення № 261-рш/БТ «Про віднесення АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МЕГАБАНК» до категорії неплатоспроможних». Після віднесення банку до категорії неплатоспроможних Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі – Фонд), державна установа, основними функціями якої є відшкодування коштів вкладників і виведення неплатоспроможних банків з ринку, запроваджує у такому банку тимчасову адміністрацію. На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення № 383 «Про запровадження в АТ «МЕГАБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» згідно з яким в АТ «МЕГАБАНК» запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ «МЕГАБАНК», визначені ст. ст. 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», начальнику відділу запровадження тимчасової адміністрації управління раннього реагування департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків – Штогріній Ірині Вікторівні. Правлінням Національного Банку України прийнято рішення від 21.07.2022 року № 362-рш про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «МЕГАБАНК», на підставі якого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 21.07.2022 року № 506 «Про початок процедури ліквідації АТ «МЕГАБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації АТ «МЕГАБАНК» з 22.07.2022 по 21.07.2025 та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «МЕГАБАНК» провідному професіоналу з управління активами та ліквідації відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Білій Ірині Володимирівні строком на три роки з 22.07.2022 по 21.07.2025 включно. Віднесення банку до категорії неплатоспроможних, запровадження процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку не припиняють дію кредитних договорів. Позичальник зобов`язаний повернути банку основну суму боргу та сплатити проценти у розмірах і у строки, встановлені умовами кредитного договору. Відповідно до тексту Відзиву, Відповідач знав про початок ліквідаційної процедури АТ «МЕГАБАНК» з 22.07.2022, про що він сам зазначає: «первісний кредитор (банк) ліквідований». Тобто, Відповідачу було відомо про призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. У матеріалах справи наявна Довідка про систему гарантування вкладів фізичних осіб (є частиною додатку «Копія Паспорта споживчого кредиту.pdf») за підписом Відповідача, де вказана контактна інформація Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у тому числі адреса, номери телефонів, електронний сайт. Після відкликання банківської ліцензії та початку процедури ліквідації Банку, сплату заборгованості необхідно здійснювати на накопичувальний рахунок, що відкривається у Національному банку України. Відомості про ліквідацію Банку та реквізити накопичувального рахунку розміщуються на веб-сайті неплатоспроможного Банку та на веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зокрема, на офіційному веб-порталі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб наявна інформація про банки, що ліквідуються, зокрема і про АТ «МЕГАБАНК» - https://www.fg.gov.ua/banki-v-upravlinni-fondu/banki-shcho-likviduyutsya/at-megabank. Отже, Відповідач мав можливість дізнатися всю інформацію про стан заборгованості за Кредитним договором, а також здійснювати погашення заборгованості, не дивлячись на те, що АТ «МЕГАБАНК» перебувало у стані ліквідації. Проте, він поставився несумлінно до своїх обов`язків щодо погашення боргу за Кредитним договором, що стало причиною наявності простроченої заборгованості.
Крім того, представник позивача зазначає, що Позивачем, для підтвердження переходу прав вимоги до боржника а ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором були надані належні та допустимі докази, зокрема протокол аукціону, договори про відступлення прав вимоги, витяги з реєстрів договорів, права вимоги за якими відступаються та Боржників/Дебіторів за Як було зазначено у Позовній заяві, 03.09.2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» (Новий кредитор) був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги. На підставі вказаного Договору до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» перейшло право вимоги за кредитними договорами про надання споживчих кредитів, укладеними між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та його клієнтами (фізичними особами). В подальшому Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» (Первісний кредитор) 27.12.2024 року уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (Новий кредитор) Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги. На підставі вказаного Договору Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» права вимоги, набуті ним за Договором № GL1N426240 про відступлення прав вимоги. Таким чином Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» є правонаступником Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» за кредитними договорами, укладеними з клієнтами (фізичними особами) про надання споживчих кредитів. До Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшло, зокрема, і право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № TDB.2021.0171.31767 від 08.11.2021. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.
Також вважає, що розмір витрат Позивача на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони Позивача. Відповідач, заперечуючи проти заявлених Позивачем витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не довів неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Згідно з приписами чинного законодавства та висновками Верховного Суду, наведеними вище, недостатньо просто заявити про неспівмірність витрат на правову допомогу, що понесені іншою стороною. Неспівмірність витрат має бути доведена стороною, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
03.11.2025 від представника відповідача – адвоката Старостіної О.Ю. шляхом направлення через підсистему «Електронний суд» до суду надійшли заперечення на відповдь відзив, в яких зазначено, зокрема, наступне. Адвокат зауважує, що ОСОБА_1 не був повідомлений належним чином про зміну кредитора у зобов`язанні. Доказів про перехід прав у зобов`язанні йому надано не було. Загалом про обставину наявності заборгованості та обставину зміни кредитора, ОСОБА_1 дізнався лише із тексту позовної заяви. Слід зауважити, що позивачем до справи НЕ надано будь-яких доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про зміну кредитора. З огляду на що, до виконання позивачем вимог ч. 2 ст. 517 ЦК України, позивач має право не виконувати свого обов`язку новому кредитору. Крім того, зважаючи на невиконання позивачем вимог ч. 2 ст. 517 ЦК України, подання позовної без виконання вказаних законодавчих приписів є передчасним та є підставою для відмовлення у задоволенні позову. надана до позовної заяви довідка –розрахунок заборгованості від 08.11.2021 складена начебто АТ «Мегабанк», не може бути належним та допустимим доказом видачі кредитних коштів, адже не є первинним бухгалтерським документом та цілком залежить від волі Кредитора та зараз Позивача. Крім того, до матеріалів справи не надано доказів того, що відомості викладені у довідці-розрахунку від 08.11.2021 є актуальними на даний час, оскільки пройшло вже більш ніж 4 роки. Додатково слід зауважити, що із наданої довідки – розрахунку заборгованості від 08.11.2021 не можливо встановити на який саме номер картки начебто було здійснено переказ коштів, оскільки такий номер картки там не зазначений взагалі. Відомості щодо номеру картки Позичальника відсутній. Аналогічним чином він відсутній у позовній заяві. З огляду на що не можливо встановити, чи взагалі кошти були перераховані боржнику. Таким чином, суд не може вважати доведеними обставини, про які стверджує одна сторона і заперечує інша, якщо вони не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому не можна стверджувати про те, що факт надання кредитних коштів Позивачем Відповідачу доведено належним чином. Позивачем на підтвердження наявності заборгованості - надано довідку -розрахунок заборгованості від 08.11.2021 та відомості з реєстру боржників, складену АО «Альянс ДСЛ». При цьому, до суду не надано виписку (рух коштів) по рахунку, яка б і свідчила про незмінний розмір заборгованості. Щодо наданого Позивачем розрахунку заборгованості, то такий не здійснений в належний спосіб, оскільки відсутні відомості про здійснені транзакції, нарахування, списання. Позивачем взято за основу суму боргу без надання відомостей про внесення коштів на погашення такої заборгованості. Тому, для належного розгляду справи, Позивачу слід подати до суду виписку з банківського рахунку Відповідача. Так, отримавши відповідний документ, сторона Відповідача надасть до суду свої контррозрахунки щодо відсутності заборгованості. За інших обставин подати контррозрахунок не вбачається за можливе. Звертаємо увагу суду на те, що надана копія розрахунку суми заборгованості є односторонніми арифметичними розрахунком стягуваних сум, які відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (в даному випадку фінансова установа) і не можуть свідчити про факт передачі грошей. Дослідивши зміст позовної заяви, відповіді на відзив та додатків наданих позивачем, не можливо встановити який розмір денної процентної ставки був визначений ОСОБА_1 . Зважаючи на що, не можливо зрозуміти яким чином та керуючись якою денною процентною ставкою було здійснено розрахунок суми боргу. Загалом, до позову не було надано жодного документу із якого можна було б побачити, яким чином здійснювався розрахунок заборгованості, за який термін та виходячи із яких процентних показників. Таким чином у відповідача і у суду відсутня можливість перевірити вірність розрахунку. 
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25.11.2025 витребувано у ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ»: - оригінал (або завірену копію) кредитного договору, з підписом позичальника або іншими належними доказами укладення договору; - детальний денний розрахунок заборгованості та процентів по кожному періоду із зазначенням формули та підстав для нарахування; - платіжні документи / виписки банку, що доводять факт фактичного перерахування позикових коштів на рахунок відповідача або витрачання коштів (виписки по рахунку, платіжні доручення, виписки платіжних систем тощо); - документи (договори цесії, акти передачі прав вимоги) про перехід права вимоги від АТ «Мегабанк» > ТОВ «Мустанг» > ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (або інші), а також докази, письмового повідомлення відповідача про таке відступлення права вимоги; - докази надання позивачем повідомлень/вимог/рахунків на адресу відповідача та документи, що підтверджують надсилання позивачем попередніх вимог (переписки, вимоги, акти звірки тощо).
02.03.2026 від представника позивача ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» на виконання ухвали суду надійшли витребувані докази, а саме: оригінал Договору № TDB.2021.0171.31767 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 08.11.2021; оригінал виписки з особового рахунку з 08.11.2021 по ІНФОРМАЦІЯ_1 , що сформована у програмному комплексі Акціонерного товариства «МЕГАБАНК»; оригінал виписки з особового рахунку з 03.12.2022 по 03.09.2022, що сформована у програмному комплексі Національного банку України (Єдина інформаційно-облікова система НБУ); розрахунок сум, що стягуються за Кредитним договором № TDB.2021.0171.31767 від 08.11.2021. 
17.03.2026 представником відповідача – адвокатом Старостіною О.Ю. через підсистему «Електронний суд» до суду подані заперечення, в яких зазначено наступне. Судом було встановлено, що витребуванні документи мають бути надані позивачем у строк до 30.01.2026. У встановлені строки позивач ухвалу не виконав, пояснень щодо причин ненадання документів до суду не надав. Судове засідання призначене на 30.01.2026, було відкладено судом на 27.02.2026. У судове засідання призначене на 27.02.2026 позивач витребуванні судом документи також не надав, пояснень щодо причин ненадання документів до суду не повідомив. Судове засідання призначене на 27.02.2026 було відкладено судом на 30.03.2026. 02.03.2026 позивач подав до суду заяву про виконання ухвали та частину витребуваних судом документів. Дослідивши зміст вказаної заяви та надані документи, повідомляємо, що позивач заперечує проти їх долучення до матеріалів справи у зв`язку із безпричинним порушенням строку на їх надання. Зважаючи на викладене та приймаючи до уваги таке тривале прострочення, відповідач вважає, що подані позивачем докази не мають бути прийняті судом. Щодо незаконності нарахування процентів після початку ліквідації АТ «МЕГАБАНК» (22.07.2022) зазначає, що позивач заявляє до стягнення суму заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 14 915,20 грн, що становить 63% від загальної суми позову. Відповідач категорично заперечує законність цих нарахувань.
25.03.2026 представником позивача шляхом направлення через систему «Електрониий суд» до суду подані додаткові пояснення, в яких зазначено, зокрема, наступне. Представник Відповідача у Запереченнях вказує, що нібито витяг Українського бюро кредитних історій (УБКІ) підтверджує відсутність заборгованості за кредитним договором, посилаючись на зафіксовані в ньому нульові показники станом на дату ліквідації банку. Проте, із такими твердженнями представника Відповідача неможливо погодитися, вважаємо їх безпідставними та необґрунтованими у зв`язку з наступним. Кредитний звіт з Українського Бюро Кредитних історій не є належним доказом, у зв`язку з тим, що він не відображає повну інформацію з кредитної історії; подавати інформацію до Бюро можуть лише Користувачі, що уклали з ним Договір; укладення Договору з Бюро та подання інформації є правом, а не обов`язком; Кредитний звіт повинен бути оформлений належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» вказано, що кредитний звіт - сукупність інформації про суб`єкта кредитної історії, яка є повним або частковим відображенням його кредитної історії. Тобто, законодавчо передбачено, що у кредитному звіті може бути відображена не вся інформація про суб`єкта кредитної історії, а лише частина. Зважаючи на те, що з 22.07.2022 була розпочата ліквідаційна процедура АТ «МЕГАБАНК», а за кредитними договорами, у тому числі за Кредитним договором № TDB.2021.0171.31767 від 08.11.2021, було відступлене право вимоги, АТ «МЕГАБАНК» перестав передавати інформацію по Кредитному договору до Бюро. А Позивач, як правонаступник АТ «МЕГАБАНК», не зобов`язане укладати Договір з Бюро та передавати йому інформацію по Кредитному договору № TDB.2021.0171.3176 від 08.11.2021, тому у Звіті не буде відображена повна інформація , що складає кредитну історію Відповідача. Таким чином, виписки з рахунків клієнтів банку (в тому числі позивальників), відображають інформацію про списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта. Дані виписки можуть слугувати безпосередньо первинними документами, а також можуть бути регістрами аналітичного обліку, записи у яких здійснюються лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Таким чином, за будь-яких умов виписки по особовому рахунку позичальника, що містяться в матеріалах справи, можуть бути належним доказом щодо заборгованості Відповідача та підтверджувати операції по рахунку, зокрема надання Банком позивальнику коштів кредиту. 
Також надав пояснення щодо припинення діяльності АТ «МЕГАБАНК» та нарахування відсотків після початку процедури тимчасової адміністрації та відкликання банківської ліцензії. Віднесення банку до категорії неплатоспроможних, запровадження процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку не припиняють дію кредитних договорів. Позичальник зобов`язаний повернути банку основну суму боргу та сплатити проценти у розмірах і у строки, встановлені умовами кредитного договору. Окремо варто зауважити, що у матеріалах справи наявні копії Заяви-Договору № TDB.2021.0171.31767 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank від 08.11.2021, Паспорту споживчого кредиту. Усі зазначені документи містять підпис ОСОБА_1 , що вказує про його дійсне волевиявлення на отримання кредиту та згоду з умовами кредитування, викладеними у Кредитному договорі та Паспорті споживчого кредиту, у тому числі з розміром та порядком нарахування відсотків. Отже, здійснюючи часткове погашення заборгованості, Відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання умов Кредитного договору, у тому числі розміру та порядку нарахування відсотків. 
В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача, в якому він просить розглядати справу без його участі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Старостіна О.Ю. направила через систему «Електронний суд» заяву про проведення судового засідання за її відсутності та без участі відповідача.
За змістом ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи, що позивач надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ», представник відповідача – адвокат Старостіна О.Ю. надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та за відсутності відповідача, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи сторін.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.
Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Здійснюючи правосуддя (ч.1 ст.5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з п. 23 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.
При цьому відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Згідно з частиною першою статті 1 Цивільного кодексу України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Спірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Пунктом другим частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.
Споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями, що передбачено в пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Судом встановлено, що 08 листопада 2021 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено Заяву-Договір (індивідуальна частина) № TDB.2021.0171.31767 від 08.11.2021 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank (а.с. 62-63, 193-194).
Вказаний договір підписано особисто представником АТ «Мегабанк» та Відповідачем ОСОБА_1 .
Згідно з п. 1 розділу «Запевнення та умови» кредитного договору, підписанням Заяви - Договору клієнт беззастережно підтвердив, зокрема: прийняття в повному обсязі Публічної пропозиція АТ «МЕГАБАНК» на приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, що розміщений у місці інформування клієнта та на сайті АТ «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua та в мережі інтернет www.todobank.com; згоду з умовами Договору, а також положення усіх Додатків до нього; укладання з банком шляхом приєднання до Договору, який складається з публічної частини договору, що розміщена у місці інформування клієнта та на сайті АТ «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua та в мережі інтернет www.todobank.com та індивідуальної частини договору, а саме цієї Заяви Договору, підписанням якої клієнт приєднується до Договору в цілому.
Сторони погодили і клієнт своїм підписом підтвердив, що ця Заява - Договір, Договір з Додатками (в тому числі, Тарифи, тощо) у сукупності складають єдиний Договір, істотні умови якого можуть міститися як у цьому тексті так i в інших частинах Договору (пп. 1 п. 11 розділу «Запевнення та умови» Кредитного договору).
Також, клієнт своїм підписом підтвердив, що з усіма умовами Договору (з урахуванням публічної частини Договору, яка розміщена на офіційному сайті банку www.megabank.ua та/або в мережі інтернет www.todobank.com.ua, та/або у відділеннях Банку, Тарифів, тощо), ознайомлений і згодний (пп. 3 п. 11 розділу «Запевнення та умови» Кредитного договору).
Відповідно до п. 2. Заяви-Договору банк відкриває клієнту: поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні, що обслуговується за дебетово-кредитною схемою; поточні рахунки № НОМЕР_2 (у доларах США), № НОМЕР_3 (у Євро), що обслуговуються за дебетовою схемою, а також видає платіжну картку міжнародної платіжної системи Visa International Gold Rewards миттєвого випуску (неперсоніфіковану). Картка є власністю Банку.
Згідно з п. 3 Заяви-Договору картка використовується клієнтом для отримання/внесення грошових коштів, оплати товарів і послуг, а також з метою здійснення інших операцій, передбачених умовами Договору та/або чинним законодавством України і не пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності. 
Пунктом 4 Заяви-Договору встановлено, що банк може надавати клієнту кредит шляхом сплати з Карткового рахунку платежів Клієнта, здійснення його розрахункових операцій та видачі йому готівки на суму, що перевищує залишок на цьому рахунку, але в межах Доступної кредитної лінії, а саме: сума максимального ліміту кредитної лінії 200000, 00 грн.; пільговий період – 62 дні; строк кредиту - 12 місяців; базова процентна ставка (фіксована) – 56% річних; процентна ставка (у пільговий період) – 0,0001 % річних; орієнтовна загальна вартість кредиту – 273293, 00 грн. 
Відповідно до пункту 5 Заяви-Договору такі умови, як: права та обов`язки сторін; відповідальність сторін; порядок обчислення, зміни та сплати процентів; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок повернення (в т.ч. дострокового) кредиту; порядок зміни і припинення дії Договору, погоджено в публічній частині договору.
У додатку до договору міститься детальна інформація щодо тарифного пакету «todobank». 
Зокрема, зазначено, що за невиконання та/або неналежне виконання Клієнтом зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитною лінією, та щодо сплати процентів за користування за кредитною лінією Клієнт несе відповідальність щодо сплати 80,00% річних від простроченої суми за весь період прострочення, що також закріплено розділом 1.7. публічної частини Договору та п.8.11. Тарифів todobank.
Пунктом 8 Заяви-Договору закріплено строк дії Договору: набирає чинності з моменту підписання цієї Заяви-Договору та діє протягом 3 (трьох) років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього Договору жодна із Сторін не заявить про його розірвання, цей Договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій Договору є необмеженою.
Крім того, 08.11.2021 відповідач власноручно підписав Паспорт споживчого кредиту, який є додатком №9 до договору, та в якому зазначено, що наслідками прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит: процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту становить 80,00% річних від прострочення суми за весь період прострочення.
Підписавши Договір відповідач підтвердив, що один примірник цієї Заяви-Договору отримані ним під підпис 08.11.2021, з публічною частиною Договору та Додатками до нього ознайомився на веб сайті АТ «МЕГАБАНК» http://www.megabank.ua та на сторінці в мережі Інтернет – www.todobank.ua, доступ до яких отримав в день підписання цієї Заяви-Договору (а.с. 63 на звороті, 194 на звороті). Паспорт споживчого кредиту 08.11.2021 ним отримано під підпис (а.с. 61). 
Отже, з реальною річною процентною ставкою та загальною вартістю кредиту на дату укладення Договору, у письмовій формі відповідач ознайомлений.
Таким чином, АТ «МЕГАБАНК» виконав свої зобов`язання за Договором, відкривши Відповідачу поточні рахунки, видавши платіжну картку та здійснивши перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Відповідача в межах ліміту кредитної лінії, що підтверджується виписками з особового рахунку відповідача.
Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості.
08.11.2021 ОСОБА_1 власноручно підписав Заяву-Договір на відкриття та видачу платіжної картки, в якому зазначено, що йому була видана платіжна картка № НОМЕР_4 (а.с. 63 на звороті, а.с. 194 на звороті).
Крім того, з виписки по особовим рахункам за період з 08.11.2021 по 02.12.2022, з 03.12.2022 по 03.09.2024, відкритого відповідачу в АТ «МЕГАБАНК», вбачається, що позивач відкрив відповідачу поточні рахунки, видав платіжну картку та здійснив перерахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача в межах ліміту кредитної лінії. Відповідач, в свою чергу, користувався кредитними коштами (а.с. 51-56, 65-69, 195-207, 208-216).
Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.2012 № 578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операцій і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах належать касові, банківські документи, ордери, повідомлення банків і переказні вимоги, виписки банків, корінці квитанцій, банківських чекових книжок, наряди на роботу, акти про приймання, здавання і списання майна й матеріалів, квитанції і накладні з обліку товарно-матеріальних цінностей, рахунки-фактури, авансові звіти тощо.
Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. Вказаний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18.
Як вбачається із виписки по рахунку, відповідач користувався кредитною карткою, а також ним періодично вносились кошти на погашення заборгованості. 
Отже, здійснюючи часткове погашення заборгованості відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання кредитного договору з АТ «МЕГАБАНК».
Згідно з довідкою-розрахунком, складеною складеною уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «МЕГАБАНК», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № TDB.2021.0171.31767 від 08.11.2021 станом на 03.09.2024 становить 23638, 15 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом 8722, 95 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 14915, 20 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями – 0,00 гривень (а.с. 50).
Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Суд доходить висновку, що між АТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 дійсно було укладено кредитний договір, який містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму позики, дату її видачі, строк повернення грошових коштів, розмір процентів, умови кредитування та укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частинами першою та другою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
03 вересня 2024 року між АТ «Мегабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» укладено договір №GL1N426240, відповідно до умов якого АТ «Мегабанк» (Банк) відступає ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» (Новий кредитор) належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, Зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за договорами на розрахунково-касове обслуговування та/або договорами про користування банківськими індивідуальними сейфами та/або кредитними договорами (в тому числі договорами про надання кредиту (офердрафту)), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом «Основні договори», надалі за текстом Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором (а.с. 22-24).
Відповідно до п. 4 Договору № GL1N426240 сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами, відповідно до цього Договору Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 21 723 211, 51 грн. Ціна договору сплачується Новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором, відповідно до пункту 14 цього Договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Новий кредитор.
Оплата за договором № GL1N426240 підтверджується копією Платіжної інструкції кредитового переказу коштів №66895 від 31.07.2024 (а.с. 25).
Відповідно до витягу з Додатку №1 до Договору № GLІN426240 про відступлення прав вимоги, укладеного 03.09.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» отримало право вимоги до ОСОБА_1 у загальній сумі 23638, 15 гривень (а.с. 70).
27.12.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» укладено Договір №1/12 про відступлення прав вимоги, у п. 1 якого зазначено, що за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор відступає Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває права вимоги Первісного кредитора до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, Зазначених у Додатку №1 до цього Договору (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються до Боржників/Дебіторів за такими договорами), надалі за текстом Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за договорами на розрахунково-касове обслуговування та/або договорами про користування банківськими індивідуальними сейфами та/або кредитними договорами (в тому числі договорами про надання кредиту (офердрафту)), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом «Основні договори», надалі за текстом Права вимоги. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором (а.с. 20-21).
Права вимоги, що відступаються за цим Договором належать Первісному кредитору на підставі договору від 03.09.2024 №GL1N426240 про відступлення прав вимоги, що укладений ним з попереднім кредитором Боржників АТ «Мегабанк», відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, переможцем яких став Первісний кредитор (а.с. 26).
Пункт 2 Договору № 1/12 визначає, що за цим Договором Новий кредитор набуває усі права кредитора за Основними договорами. Права вимоги переходять від Первісного кредитора до Нового кредитора з моменту підписання сторонами цього Договору та Додатку №1 (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються до Боржників/Дебіторів за такими договорами).
Відповідно до п. 4 Договору № 1/12 сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами, відповідно до цього Договору, Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошові кошти у сумі 22 730 000,00 гривень, надалі за текстом Ціна договору. Ціна договору сплачується Новим кредитором шляхом безготівкового перерахування коштів на будь-який з рахунків Первісного кредитора в банківських установах за реквізитами, що зазначені у цьому Договорі. Оплата здійснюється з розстроченням платежу наступними частинами: 1) в строк до 31 грудня 2024 року включно має бути сплачений аванс в сумі 8 030 000 (вісім мільйонів тридцять тисяч гривень) 00 копійок; 2) в строк до 31 серпня 2025 року включно має бути сплачений залишок суми в розмірі 14 700 000 (чотирнадцять мільйонів сімсот тисяч гривень) 00 копійок.
Так, згідно з платіжною інструкцією №1074 від 27.12.2024 ТОВ «ФК Єврокредит» сплатило ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» 8 030 000,00 грн, призначення платежу: «аванс згідно договору №1/12 про відступлення права вимоги від 27.12.2024 за права вимоги за договорами на розрахунково-касове обслуговування, користування банківськими індивідуальними сейфами та за кредитними договорами без ПДВ». Згідно з платіжною інструкцією № 1091 від 31.01.2025 ТОВ «ФК Єврокредит» сплатило ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» 9 200 000,00 (дев`ять мільйонів двісті тисяч гривень) 00 копійок; згідно з платіжною інструкцією №1822 від 22.09.2025 ТОВ «ФК Єврокредит» сплатило ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» 5 500 000,00 грн (а.с. 41).
Отже, розрахунки за Договором №1/12 про відступлення прав вимоги проведені у повному обсязі.
Відповідно до Витягу з Додатку №1 до Договору№ 1/12 про відступлення прав вимоги від 27 грудня 2024 року, до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Кредитним договором № TDB.2021.0171.31767 від 08.11.2021 (а.с. 49).
Судом встановлено, що при укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
Отже, виходячи зі змісту статей 633, 634 ЦК України, друга сторона (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Судом встановлено факт укладення кредитного договору, встановлено факт отримання та користування відповідачем коштами за цим договором та факт їх неповернення у відповідності до умов договору та у визначені ним строки.
Можливість заміни кредитора в зобов`язанні передбачена положеннями статті 512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог цивільного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
При цьому, відступлення права вимоги призводить до заміни сторони за кредитним договором (кредитора) та не змінює умови укладеного кредитного договору.
Факт правонаступництва, тобто за яким до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшло право кредитора за кредитним договором № TDB.2021.0171.31767 від 08.11.2021 підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.
Тлумачення статті 516, частини 2 статті 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, де зазначено, що «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним», а також Верховним Судом в постанові від 12 лютого 2020 року у справі №522/22802/17.
Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачка суду не надала, не подала будь-яких доказів на спростування користування нею наданими їй кредитними коштами.
На час розгляду справи судом відповідач не надав даних, що свідчать про добровільне погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.
Суд встановив, що підписавши договір, відповідач підтвердив, що ознайомилася з текстом договору та Правилами, отримав всю необхідну інформацію, що забезпечує вірне розуміння змісту послуги та погодилася з умовами кредитного договору, у тому числі строку кредитування, розміру кредиту та процентів, порядком їх нарахування, був обізнаний про реальну проценту ставку та орієнтовану загальну вартість кредиту, тому з огляду на той факт, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором № TDB.2021.0171.31767 від 08.11.2021 належним чином не виконав, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту № TDB.2021.0171.31767 від 08.11.2021 у розмірі 8722, 95 грн. підлягають задоволенню.
Щодо заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 14915, 20 грн. суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Щодо процентів, Велика Палата ВС у справі № 363/1834/17 вказала, що право кредитодавця нараховувати договірні проценти припиняється після спливу строку кредитування. Оскільки заявлені до стягнення проценти нараховані в межах строку дії договору та зафіксовані станом на дату відступлення права вимоги, вони підлягають стягненню у повному обсязі,.
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У зв`язку з викладеним, враховуючи принцип диспозитивності, суд погоджується зі складеними розрахунками заборгованості та дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення боргу за кредитом та відсотків у повному обсязі.
Наявні у справі докази вказують на те, що всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання, а саме не повернув кредитні кошти та не сплатив проценти за користування кредитними коштами, тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за процентами у розмірі 14915, 20 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач зі свого боку не виконав умови договору, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № TDB.2021.0171.31767 від 08.11.2021 у розмірі 23638, 15 грн., яка складається з: 8722, 95 гривень - заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена), 14915, 20 грн. – заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена).
Щодо переходу права вимоги суд зазначає.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Суд вважає доведеним позивачем перехід прав вимог до відповідача за кредитним договором № TDB.2021.0171.31767 від 08.11.2021, що підтверджується, зокрема: договором відступлення права вимоги №GL1N426240 від 03.09.2024; платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №66895 від 31.07.2024; протоколом електронного аукціону №GFD001-UA-2024061801260 від 09 липня 2024 року; реєстром боржників; договором відступлення права вимоги від 27.12.2024 за №1/12; платіжними інструкціями № 1074 від 27.12.2024, №1091 від 31.01.2025; № 1822 від 22.09.2025; реєстром боржників.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Суду не надано доказів на спростовування презумпції правомірності договорів відступлення прав вимоги.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до висновків Верховного суду, викладених у постанові від 13.03.2019 у справі №905/635/18 у разі зміни кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається повністю, змінюється лише його суб`єктний склад.
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів (постанова Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №910/9828/17).
Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».
З огляду на зазначене суд відхиляє доводи відповідача про недоведеність набуття позивачем права вимоги до нього у спірних правовідносинах. Окрім того, доказів погашення заборгованості первісному кредитору відповідачем не надано.
Щодо посилання представника відповідача про припинення діяльності Акціонерним товариством «Мегабанк» суд зазначає наступне.
Згідно рішення Правління Національного банку України від 21 липня 2022 року, що розміщено на офіційному сайті Національного банку України, відкликано банківську ліцензію та ліквідовано АТ «МЕГАБАНК».
Із змісту вказаного рішення вбачається, що згідно з рішенням Правління Національного банку України від 02 червня 2022 року № 261-рш/БТ АТ «МЕГАБАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних у зв`язку з неприведенням АТ «МЕГАБАНК» своєї діяльності у відповідність до вимог законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України (далі Національний банк), після віднесення його до категорії проблемних та невиконанням АТ «МЕГАБАНК», віднесеним до категорії проблемних, вимоги Національного банку щодо усунення порушень банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку протягом визначеного Національним банком строку.
Спеціальним законом, яким встановлено процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з яким тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом (частина перша статті 2 цього Закону).
Відповідно до статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.
За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Частиною першою ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Віднесення банку до категорії неплатоспроможних, запровадження процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку не припиняють дію кредитних договорів. Позичальник зобов`язаний повернути банку основну суму боргу та сплатити проценти у розмірах і у строки, встановлені умовами кредитного договору.
У свою чергу, представник відповідача не надав доказів суду щодо звернення, в тому числі, до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або Національного банку України, з метою отримання інформації про подальший порядок виконання зобов`язань за кредитним договором, за яким банк було віднесено до неплатоспроможних.
Щодо твердження сторони відповідача у відзиві на позов про те, що належним і допустимим доказом є кредитний звіт Українського бюро кредитних історій від 27.11.2025, у якому чітко зазначено відсутність поточної та простроченої заборгованості за договором № TDB.2021.0171.31767 від 08.11.2021, суд зважає на таке.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» кредитний звіт - сукупність інформації про суб`єкта кредитної історії, яка є повним або частковим відображенням його кредитної історії.
За правилами ст. 5 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону; відомості державних реєстрів, інформація з інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел за винятком відомостей (інформації), що становлять державну таємницю.
Бюро має право отримувати відомості та інформацію, що зазначені у частині першій цієї статті, на договірних засадах.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» інформація для формування кредитної історії надається Користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з Користувачем.
Відтак, відповідно до системного тлумачення норм Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» звіт УБКІ носить інформаційний характер.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до п. 57, 60-62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, що затверджений Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 №75, інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).
Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.
Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.
Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.
З наведеного вбачається, що виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Відтак, належним доказом виконання зобов`язань є банківські виписки по рахункам, квитанції (платіжні інструкції) позичальника стосовно оплати заборгованості.
Позивачем разом з позовною заявою надано виписки по рахунках відповідача, в яких відображені як зарахування кредитних коштів, так і використання відповідачем коштів у межах встановленого йому кредитного ліміту.
З огляду на викладене, звіт Українського Бюро Кредитних Історій, як доказу відсутності у позичальника боргу перед позивачем не є належним доказом.
У свою чергу, на час розгляду справи судом відповідачем не надано даних, які б свідчили про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором № TDB.2021.0171.31767 від 08.11.2021 у добровільному порядку ані первісному кредиторові, ані ТОВ «ФК «Єврокредит».
Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне.
У пред`явленому позові позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 11200, 00 гривень.
В обґрунтування зазначеної вимоги додано договір про надання правової допомоги № 1/07 від 01.07.2025, укладений між АО «АЛЬЯНС ДЛС» та ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ», відповідно до умов якого Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання зобов`язується надавати йому на довгостроковій основі, відповідно до умов даного Договору, правничу допомогу, у відповідності до завдання Клієнта, а Клієнт зі свого боку зобов`язується прийняти зазначені послуги та сплатити Винагороду.
Відповідно до п. 3.2 Договору сума гонорару за надання послуг по стягненню Заборгованості з Боржників, визначається виходячи із фактичного обсягу наданих послуг та вартості послуг, зазначеного в Додатку № 2 до цього Договору, та зазначається Об`єднанням в Акті приймання-передачі наданих послуг; реєстр боржників від 21.07.2025, відповідно до якого ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» передав, а адвокат отримав в роботу Реєстр прав вимог щодо боржника ОСОБА_1 ; акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги; вартість послуг (прейскурант).
Суд приходить до висновку, що ця вимога обґрунтована, однак підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI передбачено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Окрім того, при визначенні суми відшкодування виходить з критерію реальності та необхідності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Проте суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
У постанові від 22 березня 2023 року Верховний Суд зазначив, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами третьоюп`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України.
При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини третьої статті 137 ЦПК України (у разі недотримання суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини третьої статті 141 цього Кодексу (у разі недотримання суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).
Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 137 ЦПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 141 цього Кодексу.
Представник відповідача – адвокат Старостіна О.Ю. клопотала про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Беручи до уваги те, що висновки «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає висновку, викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, що «під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи», Суд вважає, що висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У такому разі, суди мають таке право відповідно до висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 907/746/17, від 30 листопада 2020 року у справі № 922/2869/19, від 11 листопада 2021 року у справі № 910/7520/20, від 13 грудня 2022 року у справі № 910/429/21.
У справі, що переглядається, суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат, керуючись, в тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі № 755/9215/15-ц), дійшов висновку не присуджувати відповідачу, на користь якого ухвалено судове рішення, всі його витрати на професійну правову допомогу, що заявлені до стягнення.
Частиною третьою статті 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Подібні правові висновки також було викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18, від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц, від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц, від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21.
Оцінюючи надані позивачем докази в підтвердження обсягів понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що перелік послуг, зазначений у договорі, відповідають критеріям дійсності та необхідності, однак при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд також виходить з того, що ця справа, з огляду на предмет та підстави позову, сталість законодавство та судової практики щодо спірних правовідносин, не є спором значної складності та не потребувала дослідження великого обсягу доказів та витрачання значного обсягу часу для подання цього позову.
Отже, вимога про розподіл судових витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню у сумі 5000,00 гривень, що в даному випадку є співрозмірним розміром.
Щодо інших доводів сторони відповідача суд зазначає таке.
Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, судом ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Надані стороною позивача докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № TDB.2021.0171.31767 від 08.11.2021 в повному обсязі на користь позивача у загальному розмірі 23638 грн. 15 коп., що відповідає вимогам закону та фактичним обставинам у справі.
Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.
Рішенням суду задоволено позовні вимоги в повному обсязі, а тому зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422, 40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 272, 273-276, 280-284 ЦПК України, ст.207, 610, 627-629, 638, 525, 526, 536, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України,, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» заборгованість за кредитним договором № TDB.2021.0171.31767 від 08.11.2021в розмірі 23638 (двадцять три тисячі шістсот тридцять вісім) гривень 15 копійок, з яких: заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена) – 8722 (вісім тисяч сімсот двадцять дві) гривень 95 копійок; заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) – 14915 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот п`ятнадцять) 20 копійок.
Стягнути зі ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути зі ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. 
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», ЄДРПОУ 35234236, місцеперебування: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корпус 28;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місцеперебування за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 04 червня 2026 року.

СУДДЯ     Г.А. ЗУБ